Номер провадження: 22-ц/813/628/26 
Справа № 2-942/93
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2025 року за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні суду та встановлення порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И В:
23.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд:
- виправити описку в першому абзаці резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеса від 01.09.1993 року у справі № 2-942/93, де замість дати складання актового запису «25 червня 1993 року», правильним вважати «30 червня 1993 року».
- встановити порядок виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса від 01.09.1993 у справі № 2-942/93, відповідно до якого це рішення є підставою для внесення Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) змін до актового запису про народження №386 від 30.06.1993 року, складеного Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (станом на 1993 рік – Відділ ЗАГС Приморського району м. Одеса) на ОСОБА_4 , а саме - виключити відомості про батька дитини: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Одеса), (якщо в актовому записі зазначені інші відомості, в тому числі але не виключено - місце проживання батька дитини ОСОБА_1 – просимо Суд виключити й їх).
Заяву пояснює тим, що в 1993 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 з приводу оспорювання батьківства. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.1993 року визнано недійсним актовий запис №386 від 25.06.1993 року про батьківство ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 звернувся до відділу РАЦС щодо виконання рішення суду від 01.09.1993 року. Однак йому роз`яснено про неможливість виконання його заяви, оскільки в архіві РАЦС є актовий запис про народження ОСОБА_4 за №386 від 30.06.1993 року, де батьком дитини записаний ОСОБА_1 . Тобто, дата складання актового запису наявного у архіві РАЦС не відповідає даним акту, зазначеним у рішенні суду. Вважає, що суд допустив описку в рішенні суду, зазначивши неправильно дату оскаржуваного актового запису від 25.06.1993 року, замість правильного 30.06.1993 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки – повернуто без розгляду. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції невірно розцінено подання заяви від 23.07.2025 року як зловживання процесуальними правами, оскільки навіть в постанові Одеського апеляційного суду від 24.04.2025 року зазначено про наявність у заявника права повторно звернутися до суду з того самого питання, а відмова в першій заяві про виправлення описки обґрунтована відсутністю копії актового запису у заявника (тобто документа, який згідно законодавства не може бути йому видано).
Стосовно відправки копії заяви відповідачу судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі застосовано занадто формальний підхід, оскільки заявнику невідомо місце проживання колишньої дружини, з якою він не спілкувався понад 30 років, процесуальних можливостей (на відміну від суду) самостійно з`ясувати місце проживання відповідачки ані заявник, ані його представник - не мають, натомість відправка копії заяви на останню відому адресу відповідачки, за якою вона понад 30 років не проживає не сприятиме дотриманню прав відповідачки та є формальним виконанням вимог закону, попри функціональне призначення таких вимог.
Крім того, спірним є застосування судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі аналогії закону, а саме застосування п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України та висновки, що чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено виправлення описки у рішенні суду в порядку ст. 269 ЦПК України та одночасне вирішення ще якої нової вимоги про встановлення порядку виконання рішення суду, внесення виправлень до актового запису, що може бути заявлене лише у позові. Вважаємо, що вирішення процесуальних питань, пов`язаних з недосконалістю судового рішення (виправлення описки, зазначення порядку виконання рішення) не є тотожними позовним вимогам, які можуть заявлятися позивачем лише одного разу. Повернення заяви про виправлення описки в судовому рішенні на підставі того, що така заява подавалася раніше та в її задоволенні було відмовлено через відсутність копії актового запису (який громадянам не видається та може бути витребуваний лише в судовому порядку) вважаємо порушенням права на доступ до суду. Питання виконання рішення та роз`яснення його порядку взагалі судом попередньо не вирішувалося.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 19.05.2026 року о 16:00 год. ОСОБА_3 не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справі або про розгляд справи в режимі відеоконференції не подавала.
Присутня в судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Самборська Н.П. не заперечувала проти розгляду справи за фактичною явою сторін.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 19.05.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за зміст. висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.
Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням наданих доказів, пояснень та заперечень, встановлено, що під час розгляду справи між сторонами виник спір про право, який необхідно вирішувати в порядку позовного провадження.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , де оспорював батьківство відносно народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_4 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 1993 року у справі №2-942/93 (№2-942.1993), а саме в резолютивній частині, зазначено, що суд вирішив визнати недійсним актовий запис №386 від 25 червня 1993 року, вчинений відділом ЗАГС Приморського району міста Одеси про батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Водночас у мотивувальній частині цього рішення немає посилання на номер та дату актового запису про народження дитини.
Станом на даний час судова справа №2-942/93 (№2-942.1993) знищена за закінченням термінів зберігання. В архіві зберігся лише оригінал рішення суду від 01.09.1993 року у справі №2-942/93 (№2-942.1993).
На звернення ОСОБА_1 у жовтні 2024 року щодо виконання рішення суду, Приморський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь в якій зазначив, що в архіві РАЦСу наявний актовий запис про народження №386 від 30.06.1993, складений Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відносно ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), де батьком дитини записаний ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Тобто, дата складання актового запису наявного у архіві РАЦС не відповідає даним актового запису, зазначеного у рішенні суду.
Колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень (ч. 2 ст. 269 ЦПК України).
Згідно ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:
1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
2) найменування суду, до якого вона подається;
3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;
4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;
5) підстави заяви (клопотання, заперечення);
6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення);
7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.
Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).
Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Учасник справи має право додати до письмової заяви, клопотання проект ухвали, постановити яку він просить суд.
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Встановлено, що 23.07.2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про виправлення описки в рішенні Приморського районного суду м. Одеса від 01.09.1993 року.
Так, повертаючи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги ч. 2 ст. 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення ч. 4 ст. 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, подані до суду без дотримання вимог ч. 1 або 2 цієї статті.
Постановляючи ухвалу суду від 03 лютого 2025 року, судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 4 ст. 183 ЦПК України та повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про виправлення описки.
Ураховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про те, що заявником не виконано вимоги ч. 2 ст. 183 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки положення ч. 4 ст. 183 ЦПК України застосовується виключно до заяв, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
Судом першої інстанції встановлено, що цивільна справа № 2-942/93 (№2-942.1993) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства була знищена за закінченням термінів зберігання. В архіві зберігся лише оригінал рішення суду від 01.09.1993 року у справі №2-942/93 (№2-942.1993).
Водночас у мотивувальній частині цього рішення відсутні посилання на номер та дату актового запису про народження дитини, що унеможливлює встановлення правильності/помилковості таких відомостей зазначених у резолютивній частині рішення суду.
Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлено, зокрема за ініціативою суду (ч. 1 ст. 489 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення, провадиться у порядку встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).
Таким чином, відновлення втраченого провадження за ініціативою суду допускається у випадку, коли це потрібно для направлення справи до апеляційного суду, описки у рішенні тощо. Відповідно до вищевказаного суду першої інстанції перш за все необхідно було вирішити питання щодо відновлення втраченого провадження у цивільній справі, і в залежності від цього розглянути питання щодо виправлення описки в рішенні суду. В протилежному випадку є незрозумілим в рамках якого провадження/якої цивільної справи розглянуто заяву про виправлення описки.
Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
За встановлених обставин постановлення судом оскарженої ухвали є передчасним, оскільки суд першої інстанції при надходженні заяви про виправлення описки та з`ясування обставин щодо знищення матеріалів цивільної справи повинен був виконати вимоги ст. 489 ЦПК України та ініціювати питання про відновлення втраченого судового провадження повністю або частково, а вже потім вирішувати питання про виправлення описки у судовому рішенні.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неможливості повторного звернення скаржника з тотожною заявою про виправлення описки у рішенні суду, оскільки до вказаних правовідносин не підлягав застосуванню пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України, який спрямований на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який уже розглянуто і остаточно вирішено по суті, а відповідні дій заявника безпосередньо спрямовані на забезпечення виконання такого рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.11.2025 року у справі № 523/4937/17.
Крім того, заявником розширено обґрунтування заяви про виправлення описки у рішення суду, поданої 23.07.2025 року, та додано на підтвердження своїх вимог нові докази.
За таких обставин заявник не був позбавлений можливості повторного звернення до суду із заявою про виправлення описки у випадку наявності у останнього документів на підтвердження фактів вказаних у заяві.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому апеляційної скарги підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2025 року – скасувати, справу направити до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 13.07.2026 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова