ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | Справа №160/15429/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» до Державного агентства України ПлейСіті про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державного агентства України ПлейСіті (далі – відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Державного агентства України ПлейСіті від 29.05.2026 №209-Р «Про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино». 
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з рішенням Державного агентства України ПлейСіті від 29.05.2026 №209-Р «Про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино». Позивачем вказано, що оскаржуване рішення прийнято на підставі акту за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері організації та проведення азартних ігор від 25.05.2026 №13/1/2026. Зі змісту акта перевірки № 13/1/2026 позивачем встановлено, що відповідачем зафіксовано порушення позивачем вимог пунктів 6 та 7 ч. 1 ст. 14 Закону № 768, оскільки на адресу відповідача надійшов лист Державного бюро розслідувань від 08.05.2026 №10-2-01-01-11579, яким надано інформацію, що здобута в межах кримінального провадження №6202500000000876 від 26.08.2025 щодо можливих порушень з боку організаторів азартних ігор та їхнього кінцевого бенефіціарного власника (КБВ) А.В. Матюхи. Позивач не погоджується, з прийнятим рішенням №209-Р, вважає, що дане рішення прийняте з порушенням права позивача, не ґрунтується на належних та допустимих доказах, є упередженим та таким, що базується на неприпустимих та недостовірних відомостях, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. На думку позивача, вся інформація в листі Державного бюро розслідувань з додатками від 08.05.2026 №10-2-01-01-11579, викладена заступником керівника відділу Головного слідчого управління ДБР, заснована на інформації, зібраній оперативним працівником, є домислами, непідтвердженими припущеннями оперативного працівника та слідчі версії, а не встановлені обставини, що підтверджуються належними та допустимими доказами. Лист ДБР фактично не інформує нейтрально про хід розслідування, а містить готові висновки про незаконну діяльність, що виходить за межі повноважень органу досудового розслідування. Відповідно, прийняте відповідачем рішення, яке обґрунтовано таким листом позивачем розцінюється як таке, що фактично визнає особу винною поза судом, покладається на неперевірені та недоведені твердження і, як наслідок, порушує презумпцію невинуватості. Крім того, позивач зазначає, що Закон України №768-IX чітко і вичерпно визначає підстави для припинення дії ліцензії. До них, зокрема, належать: подання заяви самим ліцензіатом, набрання законної сили обвинувальним вироком суду, встановлення факту подання недостовірних відомостей під час отримання ліцензії, а також встановлене за результатами перевірки порушення ліцензійних умов. Цей перелік є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Інформаційний лист органу досудового розслідування не є серед таких підстав. Він не є процесуальним рішенням, не має обов`язкової сили та не встановлює юридичних фактів. Фактично він має виключно інформаційний (рекомендаційний) характер. Відповідач не перебуває у підпорядкуванні ДБР і не зобов`язане автоматично реагувати на його листи шляхом прийняття владних рішень. Будь-яке рішення щодо ліцензії може бути прийняте виключно за результатами власної, повної та об`єктивної процедури розгляду із дотриманням вимог Закону №768-IX, зокрема процедур контролю та перевірки. Таким чином, прийняття рішення №209-Р про припинення дії ліцензії виключно на підставі листа ДБР без проведення самостійного аналізу, без встановлення передбачених законом підстав та без належної доказової бази свідчить про вихід відповідача за межі своїх повноважень, порушення принципу законності та кваліфікує такі дій як перевищення влади або службових повноважень. Системний аналіз норм Закону №768-ІХ, Податкового кодексу України, міжнародних договорів та науково-правових підходів дає підстави для однозначного висновку про те, що поняття «резидент» не може тлумачитися довільно або розширено, а його застосування вимагає встановлення реального правового та фактичного зв`язку особи з відповідною державою. У свою чергу, використання відповідачем іншого підходу суперечить як нормам національного законодавства, так і міжнародно-правовим стандартам, та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права. Починаючи проведення безвиїзної позапланової перевірки позивача, призначеної наказом №65-ОД, відповідач фактично паралельно здійснив розгляд тотожних обставин у межах різних процедур одного органу, що призводить до подвійної оцінки одних і тих самих фактів та ухвалення взаємовиключних рішень, що у свою чергу призвело до створення стану правової невизначеності для позивача. Позивач вказує, що кінцевий бенефіціарний власник позивача ОСОБА_1 має виключно громадянство України, не пов`язаний з резидентами рф та з юридичними особами, зареєстрованими в офшорних юрисдикціях, які використовуються для обходу запроваджених санкцій. ОСОБА_1 не пов`язаний з резидентами рф та з юридичними особами, зареєстрованими в офшорних юрисдикціях, які за наявними матеріалами використовуються для обходу запроваджених міжнародних санкцій. ОСОБА_1 ніколи не мав та не має ідентифікаційного номера платника податків у російській федерації, ніколи не подавав заяви про отримання ідентифікаційного номера платника податків у російській федерації. Жодних доказів наявності у ОСОБА_1 російського ідентифікаційного номеру платника податків ДБР не надано. Відомості про те, що ОСОБА_1 зареєстрований в російській федерації за адресою: « АДРЕСА_1 , російська федерація» є припущенням, не підтверджується належними та допустимим доказами та спростовуються наявними матеріалами справи. Зокрема, вказана адреса не ідентифікується як існуюча будівля або об`єкт нерухомості, картографічні сервіси не підтверджують наявність будинку з таким номером за відповідною вулицею, відсутня будь-яка прив`язка до конкретного об`єкта, що унеможливлює її використання як адреси реєстрації. ОСОБА_1 не має та не мав об`єктів нерухомого майна на території тимчасово окупованої території АРК Крим з кадастровими номерами 90:24:010104:5374 (дата набуття у власність 06.11.2018) та 91:03:0020007:3885 (дата набуття у власність 20.01.2017) та не сплачував податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджету російської федерації у зв`язку з вчиненням правочину з набуття у власність, а також утриманням цього майна. З огляду на вище викладене, кінцевий бенефіціарний власник позивача не є резидентом держави, що здійснює збройну агресію проти України, а також позивач не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюються у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України. Отже, позивач та кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_1 відповідають вимогам Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» та Ліцензійним вимогам. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про безпідставність прийнятого рішення, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовило звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі №160/15429/26 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
05.06.2026 до суду надійшли заяви Приватного акціонерного товариства «Патріот» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавбет Гейм Слотс» про вступ у справу в якості третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі №160/15429/26 заяви Приватного акціонерного товариства «Патріот» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавбет Гейм Слотс» задоволені, до участі у справі залучені Приватне акціонерне товариство «Патріот» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фавбет Гейм Слотс» як треті особи з самостійними вимогами на предмет спору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2026 роз`єднані позовні вимоги у справі №160/15429/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО” та Товариства з обмеженою відповідальністю “ФАВОРИТ КАЗІНО КОМПАНІ” до Державного агентства України ПлейСіті, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Приватне акціонерне товариство “ПАТРІОТ”, Товариство з обмеженою відповідальністю “ФАВБЕТ ГЕЙМ СЛОТС” про визнання протиправними та скасування рішення в самостійні провадження.
В провадженні №160/15429/26 залишено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» до Державного агентства України ПлейСіті про визнання протиправним та скасування рішення Державного агентства України ПлейСіті від 29.05.2026 №209-Р «Про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино».
22.06.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що Агентство ПлейСіті не погоджується з наведеними в позовній заяві аргументами, вважає їх маніпулятивними, а також спрямованими на змішування норм кримінального процесу з законодавством у сфері проведення і організації азартних ігор. Відповідач зазначає, що лист ДБР є документом органу досудового розслідування. Він містить відомості, отримані у встановленому законом порядку в межах кримінального провадження № 62025000000000876 від 26.08.2025 за фактами можливих неправомірних дій службових осіб ТОВ «БУКМЕКЕРСЬКА КОМПАНІЯ «ФАВБЕТ» та ТОВ «КАЗИНО.ЮА» у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 1112, ч. 1 ст. 3653, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України. У Агентства ПлейСіті не було законних підстав для ігнорування листа Державного бюро розслідувань, відтак видання наказу про проведення позапланової безвиїзної перевірки є правомірним. Більше того, бездіяльність Агентства ПлейСіті за наявності інформації про загрозу національній безпеці з боку бенефіціара країни-агресора прямо порушувала б інтереси держави в умовах воєнного стану. Рішення №209-Р від 29.05.2026 про припинення дії ліцензії приймалося не на підставі листа ДБР, а на підставі акту позапланової безвиїзної перевірки від 25.05.2026 №12/1/2026. Лист ДБР стало підставою для призначення цієї перевірки, відповідно до пункту 6 частини третьої статті 10 Закону. Під час безвиїзної позапланової перевірки інформація, викладена в листі ДБР знайшла своє підтвердження, що було зафіксовано в акті. Рапорт майора ДБР Ростислава Харова містив скріншоти з вебсайту https://opencorporates.com/ The Open Database of the Corporate World (часто відома як OpenCorporates) це найбільша у світі відкрита база даних компаній та їхніх юридичних осіб, яка містить інформацію про понад 200 мільйонів компаній у більш ніж 140 юрисдикціях по всьому світу. Платформа збирає інформацію виключно з офіційних урядових реєстрів (наприклад, податкових органів, реєстраційних палат) а також відстежує зв`язки між компаніями, їхніми директорами та кінцевими власниками. Отже, ДБР не здійснювало розвідку у розумінні Закону «Про розвідку». Для того щоб здійснити збір інформації майору ДБР Ростиславу Харову не потрібно було виходити за межі свого службового кабінету, не те щоб виїзжати за межі України. Тому твердження позивача про те, що ДБР здійснювало розвідувальну діяльність за межами України є надуманим, та таким, що не відповідає реальним обставинам справи. Аргумент позивача щодо наявності в протоколі огляду порушень статей КПК України, орфографічних помилок та відсутності судових дозволів на НСРД можуть оцінюватися виключно судом у кримінальному провадженні, а не в рамках розгляду адміністративної справи щодо оскарження рішення Агентства ПлейСіті. Агентство ПлейСіті діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: отримало інформацію від правоохоронного органу, призначило безвиїзну позапланову перевірку, зафіксувало порушення законодавства про азартні ігри в акті, припинило дію ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино. Суд в адміністративному процесі досліджує законність дій уповноважених посадових осіб Агентства ПлейСіті щодо прийняття рішення про припинення дії ліцензії та факт порушення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» законодавства про азартні ігри, а не належність і допустимість доказів в кримінальному провадженні. На думку відповідача, очікування вироку суду у кримінальному провадженні (яке може тривати роками) для припинення ліцензії ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» з бенефіціаром резидентом рф, нівелювало б суть національної безпеки під час воєнного стану. Відповідач зазначає, що принцип презумпції невинуватості не захищає юридичну особу від перевірок та припинення дії ліцензії, у разі порушення законодавства про азартні ігри. Лист ДБР є правомірним джерелом інформації для Агентства ПлейСіті. Приймаючи рішення про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино № 209-Р від 29.05.2026 діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки невідповідність організатора азартних ігор будь-якій із вимог, встановлених пунктами 6-12 частини першої статті 14 цього Закону є підставою для припинення ліцензії за ст. 51 Закону. Наявність у бенефіціара російського ІПН та реєстраційних даних у реєстрах рф прямо доводить наявність у нього особистих та економічних зв`язків з державою-агресором. Навіть за логікою Податкового кодексу України, наявність ІПН країни-агресора та реєстрація там бізнесу/майна підтверджує наявність «центру життєвих (економічних) інтересів» у рф. Щодо висновку експерта відповідачем зазначено, що висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. Агентство ПлейСіті у межах своїх повноважень досліджувало дотримання ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» вимог законодавства про азартні ігри. Прийняття рішення про припинення дії ліцензії до суб`єкта господарювання у сфері організації та проведенні азартних ігор за невідповідність кінцевого бенефіціарного власника вимогам Закону є заходом впливу за виявлені порушення вимог законодавства, та є правомірним наслідком порушення умов здійснення ліцензованої діяльності, а не видом юридичної відповідальності. На думку відповідача, позивач послідовно намагається підмінити прямі офіційні докази непрямими або сурогатними формами: афідевітом (особистим твердженням); відповіддю МВС РФ (недопустимим документом з країни-агресора); відповіддю ДМС України (яка доводить лише обмеженість українських баз); науковою експертизою (яка взагалі є лише теоретичним роз`ясненням закону); заявами про встановлення факту (свідчить про намагання позивача в рамках цивільного провадження встановити факти, які мають юридичне значення). Як зазначає відповідач, така поведінка сторони позивача свідчить про відсутність жодного належного та допустимого первинного документа, який би підтверджував відсутність резидентства рф, реєстрації в рф, зв`язків з державою-агресором та інших обставин, зазначених в листі ДБР. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що рішення Агентства ПлейСіті прийняте в межах наданих повноважень, відповідно до норм законодавства та є таким, що не підлягає скасуванню.
22.06.2026 представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2026 клопотання представника Державного агентства України ПлейСіті про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у справі №160/15429/26 залишено без задоволення.
25.06.2026 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій зазначено відзив відповідача не відповідає вимогам ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову, не містить чіткої правової позиції із застосуванням конкретних норм матеріального права, містить припущення та оціночні судження замість юридично значимих фактів, а також, що основне, не спростовує доводів позивача по суті. З огляду на вищевикладене, доводи відповідача, викладені у відзиві, не можуть бути прийняті судом як належне заперечення проти позовних вимог та не спростовують обґрунтованість позову. Приймаючи спірне рішення № 209-Р відповідач встановив нібито невідповідність вимогам пунктів 6 та 7 частини першої статті 14 Закону № 768, відповідно до яких організатором азартних ігор може бути виключно юридична особа - резидент України: 6) яка не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюється у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України; 7) кінцеві бенефіціарні власники якої не є резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України. Проте, у відзиві відповідач не може довести невідповідність позивача вимогам п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768 з огляду на надані належні та допустимі докази. Щодо п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону №768 зазначено, що позивач не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюється у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України. Дане підтверджується схематичним зображенням структури власності позивача, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Щодо п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768 зазначено, що кінцевий бенефіціарний власник позивача не є резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України. Дане підтверджується висновком науково-правової експертизи №10707 щодо питання резидентства фізичної особи від 23.03.2026, афідевітом ОСОБА_1 засвідченого нотаріусом Республіки Хорватія 16.07.2025 засвідчений апостилем, відповіддю Міністерства внутрішніх справ по республіці Комі від 24.12.2024 на адвокатський запит щодо відсутності громадянства російської федерації у ОСОБА_1 , відповіддю Державної міграційної служби України від 24.11.2025 на запит адвоката щодо відсутності громадянства російської федерації у ОСОБА_1 , паспортом громадянина України ОСОБА_1 . Таким чином, наведені докази спростовують твердження відповідача про невідповідність позивача як організатора азартних ігор вимогам, визначеними п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768. Кінцевий бенефіціарний власник позивача, ОСОБА_1 , відповідає всім вимогам законодавства та ліцензійним умовам, що висуваються до кінцевого бенефіціарного власника. Використання відповідачем як єдиного або визначального доказу резидентства відомостей про наявність у особи податкового номера іншої держави або її згадування у базах даних іноземних органів (що теж не встановлено належними і допустимими доказами) суперечить як нормам національного законодавства, так і міжнародно-правовим стандартам, та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до положень Податкового кодексу російської федерації (ст. 84 ПК рф), постановка фізичної особи на облік у податкових органах та присвоєння ідентифікаційного номера платника податків здійснюється податковими органами самостійно, у тому числі на підставі відомостей, отриманих від інших державних органів, без обов`язкового звернення особи. Таким чином, сам по собі факт наявності ІПН у російській федерації не свідчить про волевиявлення особи, про її фактичне перебування на території рф, про наявність постійного місця проживання або центру життєвих інтересів. Як підтверджується офіційними відповідями компетентних органів, у ОСОБА_1 відсутнє громадянство російської федерації та будь-які документи, що посвідчують таке громадянство. Зокрема, відповідно до відповіді органів мвд рф, відсутні відомості щодо набуття ним громадянства рф та документування паспортом громадянина рф. Аналогічна інформація підтверджується і відповіддю Державної міграційної служби України, згідно з якою відсутні будь-які дані щодо наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації або республіки білорусь, а також відсутні дані щодо отримання ним відповідних паспортних документів. Долучений до позову афідевіт ОСОБА_1 , посвідчений нотаріально з апостилем, прямо підтверджує, що він є громадянином України та не перебуває у правовому зв`язку з російською федерацією як з державою резидентності. Висновок науково-правової експертизи щодо резидентства фізичної особи прямо зазначає, що податкове резидентство не може визначатися на підставі окремих формальних ідентифікаторів, а потребує аналізу місця проживання, центру життєвих інтересів та економічної діяльності особи. Таким чином, жоден із критеріїв, передбачених ані Податковим кодексом України, ані міжнародним правом, не підтверджує наявності у ОСОБА_1 статусу резидента російської федерації. Отже, твердження, покладені в основу відзиву, є необґрунтованими, оскільки базуються виключно на формальних даних, які не мають юридичного значення і доказової сили для визначення резидентства. За даними ДБР, ОСОБА_2 (ANDRII MATIUKHA) фігурує у складі директорів TRIMGO INVESTMENTS LIMITED (реєстрація 19.03.2024), де серед директорів також присутній ARTURS BAGDASARJANS, який одночасно зазначений як директор BROXNER PLC (реєстрація 06.03.2020), що створює фактичну корпоративну точку перетину й дає підстави вважати ці юридичні особи пов`язаними суб`єктами господарювання. У відповіді на відзив позивачем повторно зазначено, що ОСОБА_1 не пов`язаний з резидентами рф та з юридичними особами, зареєстрованими в офшорних юрисдикціях, які за наявними матеріалами використовуються для обходу запроваджених міжнародних санкцій. Позивач вказує, що першочергова оцінка судом відомостей зібраних для цілей кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025, які були надані Державним бюро розслідувань та стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 209-Р, на предмет належності та допустимості, являється одним з необхідних умов дотримання ст. 5, ч. 2 ст. 8, ч.ч. 1,2 ст. 10, п. 2 ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 14 України «Про адміністративну процедуру», здійснення правосуддя і не можуть бути передані для розгляду і оцінки іншим державним органам. Таким чином, виключно суд має повноваження встановлювати юридично значимі факти, органи досудового розслідування не є судом та не можуть підміняти його функції. Позивач звертає увагу, що жодна із обставин, на які посилається відповідач при прийняті оскаржуваного рішення №209-Р не була встановлена судовим рішенням, не пройшла судового дослідження, а також не підтверджена належними доказами. Відповідач завідомо прийняв позицію ДБР та з упередженням поставився до наданих позивачем належних доказів, в той час як кожен наданий під час адміністративного провадження та долучений до матеріалів даної справи документ позивача спростовує всю інформацію відображену в листах Державного бюро розслідувань та матеріалах кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025. Позивач вказує, що у Державного бюро розслідувань відсутні повноваження вести розвідувальну діяльність за межами України і як наслідки – надавати інформацію, отриману за межами держави. Відповідно до норм ст. ст. 4, 5 Закону України «Про розвідку» від 17.09.2020 №912-IX (зі змінами), ДБР не входить до розвідувального співтовариства і не має жодних повноважень щодо надання інформації з-за кордону. Тому лист ДБР щодо начебто іноземного громадянства Матюхи є нікчемним з правової точки зору. Отже, інформація, викладена у листі ДБР, є процесуально недопустимою, має маніпулятивний характер та не може вважатися належним доказом. В той же час, позивач надав як і відповідачу під час адміністративного провадження, так і суду належні та допустимі докази, які отримані офіційним шляхом, а деякі з них є офіційними документами видані безпосередньо компетентними органами російської федерації та спростовують будь-які припущення ДБР та відповідача. Відповідач сам підтверджує, що ним не вчинено жодних дій, направлених на самостійну перевірку обставин, викладених у листі ДБР, самостійний збір даних з цих питань, а також не вчинено жодних дій, направлених на аналіз та співставлення їх з інформацією та доказами, наданими позивачем в рамках позапланової перевірки. Лист ДБР не має обов`язкової сили для відповідача та не встановлює юридичних фактів. Фактично він має виключно інформаційний характер. Відповідач стверджує (арк.5 відзиву), що рішення №209-Р від 29.06.2026 приймалось не на підставі листа ДБР, а на підставі Акта позапланової безвиїзної перевірки від 25.05.2026 №12/1/2026. Лист ДБР став підставою для призначення цієї перевірки. Під час безвиїзної позапланової перевірки інформація, викладена в листі ДБР, знайшла своє підтвердження, що було зафіксовано в Акті. Позивач стверджує, що відповідач цим вводить суд в оману, так як вищевказаний акт №13/1/2026 не містить інформації про те, що певна інформація ДБР, викладена у листі, була підтверджена в ході перевірки, відповідно і не містить ні способу такої перевірки, ні самостійний висновків відповідача, зроблених на підставі такого аналізу. Більш того, як зазначає відповідач (арк.4 Відзиву), Лист ДБР містить відомості, отримані у встановленому законом порядку в межах кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025 за фактами неправомірних дій службових осіб ТОВ «БУКМЕКЕРСЬКА КОМПАНІЯ «ФАВБЕТ» та ТОВ «КАЗИНО.ЮА». Однак, діяльність позивача не має відношення до діяльності вказаних вище підприємств, що унеможливлює їх будь-яке ототожнення. Жодна діяльність позивача у кримінальному провадженні не розслідується, жодній особі не повідомлено про підозру. Наведені відповідачем доводи про «справжній системний підхід» та подальші доводи не можуть бути прийняті судом, оскільки вони фактично зводяться до довільного розширення правових норм та підміни чітко встановлених законом критеріїв, зокрема резидентності, припущеннями і непрямими ознаками. Відповідач, всупереч принципу законності, самостійно сформував нові правові підстави для втручання у діяльність позивача, обійшов вимоги спеціального Закону №768 та, не довівши належними доказами юридично значимих обставин, застосував до позивача найбільш суворий захід впливу – припинення дії ліцензії. Крім того, позивач вважає, що заслуговує на увагу і твердження позивача щодо відсутності у ДБР повноважень здійснювати розвідувальну діяльність. Відповідач фактично не спростував цей аргумент по суті, обмежившись загальними посиланнями на повноваження ДБР у сфері досудового розслідування та оперативно-розшукової діяльності. Водночас, відповідно до Закону України «Про розвідку», розвідувальна діяльність є спеціальним видом державної діяльності, яку здійснюють виключно визначені законом розвідувальні органи, до складу яких Державне бюро розслідувань не входить. Отже, ДБР не наділене повноваженнями щодо здійснення збору розвідувальної інформації, особливо за межами України, а також не уповноважене формувати відповідні висновки у сфері зовнішніх зв`язків, громадянства чи резидентності осіб на підставі таких даних. Таким чином, будь-яка інформація, яка подається ДБР як встановлена щодо іноземних елементів (громадянства, активів чи зв`язків за кордоном), за своєю суттю не може вважатися результатом діяльності компетентного органу у цій сфері та потребує особливо критичної оцінки. Використання ж такої інформації як визначальної підстави для прийняття владного рішення свідчить про відсутність належної перевірки її джерела та правової природи і, відповідно, є додатковим підтвердженням необґрунтованості оскаржуваного рішення. Відповідач фактично оминув аргументи позивача щодо відсутності визначених законом підстав для припинення дії ліцензії, обмежившись загальним наведенням норм Закону №768 без пояснення, яка саме із передбачених підстав у цій справі була встановлена належними доказами. Аналогічно, без відповіді залишились доводи щодо відсутності документально підтвердженого факту контролю з боку резидентів держави-агресора, оскільки Відповідач не навів жодного самостійного доказу такого контролю, а лише повторив зміст інформації ДБР. Так само Відповідач не надав жодної правової оцінки доводам позивача щодо порушення процедури проведення перевірки та розгляду справи, зокрема щодо обмеження права на ефективний захист шляхом встановлення надкоротких строків для подання пояснень та ненадання доступу до матеріалів перевірки до моменту ухвалення рішення, не розгляд клопотання про зупинення провадження. Ці обставини у відзиві фактично не проаналізовані. Крім того, поза увагою відповідача залишився аргумент про формальний характер розгляду клопотання про зупинення адміністративного провадження, хоча з викладених самим відповідачем фактів вбачається, що таке клопотання було розглянуте вже після прийняття рішення по суті. Відповідач також не спростував доводів позивача щодо відсутності у ДБР повноважень здійснювати діяльність, пов`язану з формуванням інформації про іноземні юрисдикції та резидентність осіб, обмежившись загальним описом функцій досудового розслідування, що не відповідає суті наведених аргументів.
29.06.2026 до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_3 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
30.06.2026 представником відповідача подані до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що в рамках кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025 правоохоронним органом отримано та передано Агентству ПлейСіті інформацію щодо єдиного учасника позивача, в тому числі щодо невідповідності учасника вимогам Законів України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» та Закону України «Про державні лотереї в Україні». Отже, враховуючи компетенцію ДБР, його функції та завдання, відомості які містяться в листах цього правоохоронного органу можуть бути використані Уповноваженим органом як підстава для оцінки відповідності (невідповідності) кінцевого бенефіціарного власника оператора державних лотерей вимогам, встановленим Законом України «Про державні лотереї в Україні» та/або ліцензійними умовами. На виконання Рішення РНБО від 20.04.2024 до Агентства ПлейСіті неодноразово надходили листи з ДБР щодо надання інформації про діяльність організаторів азартних ігор, кінцевим бенефіціарним власником яких є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема лист за вих. №36313-25/10-2-01-01- 16901/25 від 20.11.2025 (вх. № 2499/4 від 20.11.2025). У листі ДБР №36313-25/10-2-01-01-16901/25 від 20.11.2025 серед іншого зазначено, що в базах даних державних органів російської федерації міститься інформація про щодо реєстраційного номера платника податків (770505760695 – діяв з 11.10.2001 по 11.11.2022 та 920459743181) серії та номеру паспорту громадянина російської федерації (№ НОМЕР_1 ), адреси реєстрації на території російської федерації (м. москва, АДРЕСА_2 ; бульв. бескудніковський, буд. 57 кв. 1; москва, проїзд шмитовський, буд. 7/4 корп 1) інформація щодо доходів, відрахувань до пенсійного фонду російської федерації, тощо. До зазначеного листа долучено додаток на 179 аркушах на підтвердження інформації, викладеної у листі. У Агентства ПлейСіті було достатньо підстав для ідентифікації кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» як резидента країни-агресора, яка здійснює збройну агресію проти України. Відповідач стверджує, що оскільки законодавець не визначив докази та/або засоби доказування, якими можуть підтверджуватися обставини справи, адміністративний орган – Агентство ПлейСіті під час дослідження доказів при проведенні безвиїзної позапланової перевірки, на власний розсуд визначило належність, допустимість, достовірність та достатність наявних у матеріалах адміністративного провадження доказів, та прийнято рішення про припинення дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Агентство ПлейСіті не погоджується з наведеними позивачем у відповіді на відзив доводами, як безпідставними та необґрунтованими та вважає, що оскаржуване рішення було прийняте в межах повноважень, в порядку та спосіб передбачений законом.
02.07.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить витребувати у Державного агентства України ПлейСіті (код ЄДРПОУ 45883055) всі матеріали ліцензійної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» та усі службові документи, на підставі яких приймались рішення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2026 заяву ОСОБА_3 про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у справі №160/15429/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» до Державного агентства України ПлейСіті про визнання протиправним та скасування рішення - залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» про витребування доказів у справі №160/15429/26 задоволено. Витребувано у Державного агентства України ПлейСіті (код ЄДРПОУ 45883055) всі матеріали ліцензійної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» та усі службові документи, на підставі яких приймались рішення відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
15.07.2026 відповідачем повідомлено суд про виконання ухвали про витребування доказів.
21.07.2026 до суду надійшли витребувані докази ухвалою від 09.07.2026.
04.09.2026 представником позивача подані до суду додаткові докази.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» (код ЄДРПОУ 45026610) зареєстровано 11.05.2023, місцезнаходження: пр. Яворницького Дмитра, буд. 76А, м. Дніпро, 49000, що підтверджується долученим до заяви витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Основним видом діяльності за КВЕД є 92.00 Організування азартних ігор.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, що підтверджується долученою до позовної заяви копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .
Згідно з наданою заявниками довідкою Департаменту інформатизації Міністерства Внутрішніх справ України від 22.04.2026 №1469/16-2026 станом на 20.04.2026 за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.
Відповідно до наданої до заяви копії афідевіту від 17.07.2025, ОСОБА_1 повідомлено, що він має виключно громадянство України, інших громадянств, у тому числі громадянства російської федерації та республіки Білорусь не має та ніколи не мав, заяв про набуття громадянства російської федерації та республіки Білорусь ніколи не подавав, відповідний паспорт не отримував.
Відповідно до рішення Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей, правонаступником якої є Державне агентство України ПлейСіті, Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» було видано ліцензію на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино №276 від 18.09.2023.
21.05.2026 Державним агентством України ПлейСіті видано наказ №66-ОД «Про проведення безвиїзної позапланової перевірки ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
Підставою для проведення перевірки в наказі визначено наступне: «відповідно до пункту 14 частини першої статті 8, пункту 6 частини третьої та частини четвертої статті 10 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», абзацу шістнадцятого підпункту 3 пункту 4 Положення про Державне агентство України ПлейСіті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 травня 2025 року № 505, на підставі повідомлення Державного бюро розслідувань від 08.05.2026 № 10-2-01-01-11579 про факти, що можуть свідчити про порушення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» законодавства про азартні ігри».
Вказаним наказом призначено провести безвиїзну позапланову перевірку ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО», що здійснює діяльність з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино на підставі ліцензії, виданої відповідно до рішення КРАІЛ від 18.09.2023 №276 (місце провадження діяльності м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 2А (група приміщень підвалу 1а-й рівень (літери «А») готелю «ІнтерКонтиненталь-Київ») (далі – позапланова перевірка), тривалістю 2 робочих дні у період з 22.05.2026 по 25.05.2026, щодо перевірки дотримання вимог законодавства України про азартні ігри, а саме: 
- організатор азартних ігор не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюється у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України;
- кінцеві бенефіціарні власники організатора азартних ігор не є резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України.
22.05.2026 Державним агентством України ПлейСіті сформовано направлення №33 на проведення заходу державного нагляду (контролю) – безвиїзної позапланової перевірки ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» у строк з 22.05.2026 по 25.05.2026 на підставі наказу Державного Агентства України ПлейСіті від 21.05.2026 №66-ОД.
22.05.2026 на електронну адресу ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» направлено повідомлення про проведення безвиїзної позапланової перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО», що здійснює діяльність з організації та проведення азартних ігор казино в мережі Інтернет на підставі ліцензії, виданої відповідно до рішення КРАІЛ від 18.09.2023 №276.
22.05.2026 від відповідача надійшов запит на отримання інформації, документів, пояснень та інших матеріалів від 22.05.2026 №36, яким відповідач зобов`язав позивача у строк до 10 год. 00 хв. понеділка 25.05.2026 надати інформацію та підтверджуючі документи, що кінцевий бенефіціарний власник позивача ОСОБА_1 з дати отримання ліцензії не був резидентом держави, що здійснює збройну агресію проти України.
24.05.2026 головою комісії з припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» подано до Державного агентства України ПлейСіті клопотання про ознайомлення з матеріалами, які стали підставою для проведення заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, в якому просив до 10 години 00 хвилин 25.05.2026 надати можливість представнику Організатора ознайомитись з документами, що стали підставою для призначення наказом Агентства ПлейСіті №66-ОД від 21.05.2026 безвиїзної позапланової перевірку ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
Не є спірним між учасниками справи, що у встановлений запитом строк позивач надав відповідь та акцентував, що кінцевий бенефіціарний власник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» Матюха А.В. з дати отримання ліцензії не був резидентом держави, що здійснює збройну агресію проти України, що кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» є виключно громадянин України, що ОСОБА_1 відповідає всім вимогам законодавства та ліцензійним умовам, що висуваються до кінцевого бенефіціарного власника як на момент отримання ліцензії так і на момент направлення відповіді позивачем на запит.
25.05.2026 Державним агентством ПлейСіті складено акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері організації та проведення азартних ігор №12/1/2026.
Актом перевірки встановлено порушення пунктів 6 та 7 частини першої статті 14 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», опис порушення: 
«На адресу Агентства ПлейСіті надійшов лист Державного бюро розслідувань від 08.05.2026 №10-2-01-01-11579, яким надано інформацію, що здобута в межах кримінального провадження № 6202500000000876 від 26.08.2025 щодо можливих порушень з боку організаторів азартних ігор (зокрема ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО») та їхнього кінцевого бенефіціарного власника (КБВ) А.В. Матюхи. 
Зокрема ДБР повідомило, що отримано в межах кримінального провадження додаткові відомості, які свідчать про пов`язаність кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» ОСОБА_1 з резидентами рф та з юридичними особами, зареєстрованими в офшорних юрисдикціях, які за наявними матеріалами використовуються для обходу запроваджених міжнародних санкцій. Зокрема, з офіційних витягів з реєстру юридичних осіб Республіки Кіпр вбачається, що ОСОБА_2 (ANDRII MATIUKHA) фігурує у складі директорів TRIMGO INVESTMENTS LIMITED (реєстрація 19.03.2024), де серед директорів також присутній ARTURS BAGDASARJANS, який одночасно зазначений як директор BROXNER PLC (реєстрація 06.03.2020), що створює фактичну корпоративну точку перетину й дає підстави вважати ці юридичні особи пов`язаними суб`єктами господарювання. У свою чергу, резиденти рф, які пов`язані з підсанкційними громадянами російської федерації, використовують BROXNER PLC у схемі транзитного переміщення товарів з метою маскування кінцевого отримувача і обходу санкційних обмежень. Пов`язаність посадових осіб TRIMGO INVESTMENTS LIMITED та BROXNER PLC, серед яких зокрема є ОСОБА_1 (ANDRII MATIUKHA), створює обґрунтовану юридичну підставу для визнання цих компаній пов`язаними юридичними особами з огляду на можливість координації дій між ними і використання єдиної операційної моделі, що застосовується у протиправних фінансових схемах ухилення від застосування санкційних обмежень. 
Крім того, за результатами здійснення комплексу слідчих та негласних (слідчих) розшукових дій, ДБР отримано відомості про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є/був резидентом російської федерації держави, що здійснює збройну агресію проти України, що підтверджується наступним: наявність ідентифікаційного номера платника податків у російській федерації - 770505760695 (діяв з 11.10.2001 по 11.11.2022) та 920459743181, зареєстрований в російській федерації за адресою - АДРЕСА_2 . Має/мав об`єкти нерухомого майна на території тимчасово окупованої території АРК Крим за кадастровими номерами 90:24:010104:5374 (дата набуття у власність 06.11.2018) та 91:03:0020007:3885 (дата набуття у власність 20.01.2017), що свідчить про сплату податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджету російської федерації у зв`язку з вчиненням правочину з набуття у власність, а також утриманням цього майна. 
У зв`язку з отриманою від ДБР інформацією Агентством ПлейСіті було видано наказ від 21.05.2026 №66-ОД «Про проведення безвиїзної позапланової перевірки ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» щодо перевірки дотримання вимог законодавства України про азартні ігри, а саме: - організатор азартних ігор не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюється у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України; - кінцеві бенефіціарні власники організатора азартних ігор не є резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України. 
На запит уповноваженої особи Агентства ПлейСіті від 22.05.2026 №36 на отримання інформації, документів, пояснень та інших матеріалів, зокрема інформації та підтверджуючих документи, що кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» ОСОБА_1 з дати отримання ліцензії не був резидентом держави, що здійснює збройну агресію проти України, ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» листом від 25.05.2026 №25-05/26-01 (вх. № 2485/10 від 25.05.2026) повідомило, зокрема, про таке: « ОСОБА_1 є виключно громадянином та резидентом України, що підтверджується паспортом громадянина України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 на 04.03.2026, афідевітом ОСОБА_1 щодо статусу його громадянства/резидентства, довідкою ДМС України від 24.11.2025 №8.1-12672/2-25 щодо ОСОБА_1 , довідкою МВД по республіці Комі щодо паспорту ОСОБА_1 . Будь-які твердження щодо можливого резидентства ОСОБА_1 у країні агресорі є безпідставними та спростовуються як нормами права, так і фактичними обставинами, підтвердженими документально. Офіційними відповідями компетентних органів, підтверджується, що у ОСОБА_1 відсутнє громадянство російської федерації та будь-які документи, що посвідчують таке громадянство. Зокрема, відповідно до відповіді органів мвд рф, відсутні відомості щодо набуття ним громадянства рф та документування паспортом громадянина рф. Аналогічна інформація підтверджується і відповіддю Державної міграційної служби України, згідно з якою відсутні будь-які дані щодо наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації або республіки білорусь, а також відсутні дані щодо отримання ним відповідних паспортних документів. Крім того, долучений до позову афідевіт ОСОБА_1 , посвідчений нотаріально з апостилем, прямо підтверджує, що він є громадянином України та не перебуває у правовому зв`язку з російською федерацією як з державою резидентності. Варто зазначити, що відповідно до положень Податкового кодексу російської федерації (ст. 84 ПК рф), постановка фізичної особи на облік у податкових органах та присвоєння ідентифікаційного номера платника податків здійснюється податковими органами самостійно, у тому числі на підставі відомостей, отриманих від інших державних органів, без обов`язкового звернення особи. Висновок науково-правової експертизи № 10707 від 23.03.2026 прямо зазначає, що податкове резидентство не може визначатися на підставі окремих формальних ідентифікаторів, а потребує аналізу місця проживання, центру життєвих інтересів та економічної діяльності особи. Таким чином, жоден із критеріїв, передбачених ані Податковим кодексом України, ані міжнародним правом, не підтверджує наявності у ОСОБА_1 статусу резидента російської федерації». 
На підтвердження зазначеного організатор азартних ігор, серед інших, надав такі документи: структура власності Товариства; витяг з ЄДР; копія паспорту громадянина України, виданий ОСОБА_1 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданого ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», контроль - можливість однієї чи декількох юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами. Можливість однієї чи більше (декількох) пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб чинити вирішальний вплив - спосіб відносин між суб`єктами господарювання, що характеризується відсутністю в особи, стосовно якої здійснюється вплив, здатності завжди незалежно (самостійно) визначати свою господарську поведінку на ринку. 
Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», кінцевий бенефіціарний власник - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. 
Постановою Верховної ради від 27.01.2015 №129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» визнано російську федерацію державою-агресором. 
Таким чином, оскільки відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань кінцевим беніфіціарним власником ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» є ОСОБА_1 , а також здійснює прямий контроль за діяльністю ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО», ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» не відповідає вимогам, що встановлені п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор»».
За результатами безвиїзної позапланової перевірки, здійсненої відповідно до наказу Агентства ПлейСіті від 21.05.2026 №66-ОД, ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» (далі – ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО»), що здійснює діяльність з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино на підставі ліцензії, виданої відповідно до рішення Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей від 18.09.2023 №276, у зв`язку з порушеннями ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» вимог п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону, що відображені в акті складеному за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю), щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері організації та проведення азартних ігор від 25.05.2026 №12/1/2026, Державне агентство України ПлейСіті прийняло рішення №209-р від 29.05.2026, яким вирішено припинити ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вул. Велика Житомирська, будинок 2А; ідентифікаційний код 45026610; бренд організатора азартних ігор – «BILLIONAIRE») дію ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино, що видана відповідно до рішення Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей від 18.09.2023 №276.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» звернулося до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено наступне.
Правові засади здійснення державного регулювання господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні, визначає правові, економічні, соціальні та організаційні умови проведення азартних ігор регулює Закон України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» (далі - Закон №768-IX, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону №768-IX, цей Закон є спеціальним (базовим) законом у регулюванні суспільних відносин у сфері організації та проведення азартних ігор. У разі якщо будь-яким іншим законом України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються правила цього Закону.
Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів, у тому числі щодо здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу, у сфері організації та проведення азартних ігор регулюються Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №768-IX метою державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор є створення умов для зниження соціальних ризиків, пов`язаних з їх організацією та проведенням, та забезпечення дотримання організаторами азартних ігор вимог законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону №768-IX принципами державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор є: 1) захист прав, законних інтересів, життя та здоров`я громадян; 2) забезпечення дотримання однакових для всіх гравців умов азартної гри; 3) забезпечення принципу відповідальної гри; 4) забезпечення дотримання принципів прозорості, стабільності, відкритості, рівності, справедливості та об`єктивності під час проведення азартних ігор; 5) унеможливлення зовнішнього впливу на результати азартних ігор; 6) підтримка розвитку економіки України, соціальної та культурної сфери, підтримка та розвиток спорту, медицини, освіти та науки в Україні за рахунок надходжень від проведення азартних ігор в Україні; 7) заборона протиправного впливу на проведення спортивних подій та їх результати; 8) захищеність персональних даних; 9) запобігання виникненню та боротьба з ігровою залежністю (лудоманією).
Частиною 1 ст. 6 Закону №768-IX встановлено, державне регулювання у сфері організації та проведення азартних ігор здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері, а також Уповноваженим органом у межах їх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Органом державного регулювання у сфері організації та проведення азартних ігор є Уповноважений орган (ч. 3 ст. 6 Закону №768-IX).
Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 15 Закону №768-IX у своїй діяльності організатор азартних ігор зобов`язаний: на запит Уповноваженого органу надавати інформацію та документи, що стосуються діяльності з організації та проведення азартних ігор та/або реклами азартних ігор.
Пунктами 6 та 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768-IX передбачено, що організатором азартних ігор може бути виключно юридична особа - резидент України, зокрема:
- яка не є особою, яка прямо чи опосередковано контролюється у значенні, наведеному у ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України;
- кінцеві бенефіціарні власники якої не є резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 51 Закону №768-IX встановлено, що уповноважений орган зобов`язаний прийняти рішення про припинення дії ліцензії за наявності хоча б однієї з таких підстав: невідповідність керівника, головного бухгалтера, власників істотної участі та/або кінцевих бенефіціарних власників організатора азартних ігор вимогам, встановленим цим Законом та/або ліцензійними умовами
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.2025 №505 затверджено Положення про Державне агентство України ПлейСіті (далі - Положення №505).
Відповідно до пунктів 1-3 Положення №505 Державне агентство України ПлейСіті (Агентство ПлейСіті) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра цифрової трансформації і який реалізує державну політику у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері.
Агентство ПлейСіті у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Агентства ПлейСіті є:
1) реалізація державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері;
2) здійснення державного нагляду (контролю) за ринком азартних ігор, а також за проведенням лотерей в Україні;
3) внесення на розгляд Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра цифрової трансформації пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення №505 Агентство ПлейСіті відповідно до покладених на нього завдань у сфері організації та проведення азартних ігор: приймає відповідно до компетенції рішення, що є обов`язковими для виконання організаторами азартних ігор; здійснює заходи щодо запобігання та виявлення порушень організаторами азартних ігор вимог законодавства про азартні ігри; виконує функції органу ліцензування господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, приймає рішення про залишення заяви про отримання ліцензії без руху або без розгляду, видачу ліцензії або відмову у видачі ліцензії, припинення дії ліцензій, а також здійснює інші повноваження органу ліцензування в межах та порядку, встановлених Законом України "Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор".
Отже, Державне агентство України ПлейСіті є центральним органом виконавчої влади, уповноваженим забезпечувати реалізацію державної політики в сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері.
Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про припинення дії ліцензії стало виявлене за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері організації та проведення азартних ігор, оформленого актом №12/1/2026 від 25.05.2026, порушення, яке полягає у належності кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» ОСОБА_1 до резидентів російської федерації.
Саме виявлене порушення щодо ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» в частині не відповідності вимогам, що встановлені п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» є підставами для прийняття рішення від 29.05.2026 №209-Р «Про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино».
Досліджуючи поняття «резидент», судом встановлено, що Закон України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» не містить самостійного визначення поняття «резидент» фізичної особи та не встановлює спеціальних критеріїв, за якими фізична особа для цілей застосування п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 цього Закону має визнаватися резидентом держави, що здійснює збройну агресію проти України.
Водночас відсутність у спеціальному Законі визначення відповідного поняття не надає Уповноваженому органу права довільно визначати зміст категорії «резидент» та ототожнювати її з будь-яким правовим, майновим, реєстраційним або економічним зв`язком фізичної особи з іноземною державою.
Категорії громадянства та резидентства не є тотожними. Так само сама по собі наявність у фізичної особи ідентифікаційного номера платника податків, відомостей про реєстрацію місця проживання, майнових прав або участі у діяльності юридичних осіб не дозволяє без дослідження інших юридично значимих обставин дійти безумовного висновку про резидентство такої особи.
Базове визначення резидентства фізичної особи закріплене у пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого фізична особа визнається резидентом держави залежно від наявності у неї місця проживання, а у разі його відсутності - за критерієм центру життєвих інтересів, який визначається з урахуванням особистих та економічних зв`язків особи. У випадку, коли неможливо визначити центр життєвих інтересів, застосовується критерій перебування на території держави не менше 183 днів протягом податкового року, а за відсутності і цього критерію - враховується громадянство особи. 
Таким чином, законодавець прямо встановлює, що резидентство фізичної особи є складною юридичною категорією, яка визначається не за формальними або технічними ознаками, а виключно за сукупністю фактичних обставин, що характеризують реальний зв`язок особи з державою. Тобто жодні технічні або реєстраційні дані (зокрема ІПН) не передбачені законом як критерій резидентства.
Аналогічний підхід закріплений і в міжнародному праві. Зокрема, стаття 4 Модельної конвенції ОЕСР про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна (OECD Model Tax Convention on Income and on Capital, 2017) передбачає, що у випадку, коли фізична особа може вважатися резидентом двох держав, її статус визначається за послідовною системою критеріїв: наявність постійного житла, центр життєвих інтересів, звичайне місце проживання та громадянство. Зазначені критерії мають ієрархічний характер і застосовуються саме з метою встановлення реального, а не формального зв`язку особи з відповідною державою. 
Аналогічні положення містила і вже денонсована, проте на яку посилається ДБР у своїх листах і протоколах, Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна від 08.02.1995, яка діяла на момент видачі ліцензії КРАІЛом. 
Відповідно до ст. 4 цієї Угоди, визначення резидентства фізичної особи також здійснюється за критеріями постійного житла, центру життєвих інтересів, звичайного місця проживання та громадянства. 
Таким чином, навіть у межах правового регулювання відносин між Україною та російською федерацією не передбачалося можливості визначення резидентства на підставі формальних реєстраційних даних або технічних ідентифікаторів. 
Важливе значення для правильного розуміння змісту поняття «резидент» має і Висновок науково-правової експертизи №10707 від 23.03.2026 щодо питання резидентства фізичної особи, долучений до матеріалів справи. 
У зазначеному висновку науково-правової експертизи прямо вказано, що категорія резидентства не є уніфікованою та не може визначатися виключно на підставі окремих формальних ознак, зокрема даних іноземних реєстрів або інформаційних систем. Натомість визначення резидентства потребує комплексного аналізу фактичних обставин, включаючи місце проживання, центр життєвих інтересів, економічну діяльність та інші об`єктивні критерії.
При цьому наслідком встановлення невідповідності кінцевого бенефіціарного власника вимогам Закону №768-IX відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 51 цього Закону є припинення дії ліцензії, тобто істотне втручання держави у право суб`єкта господарювання на здійснення ліцензованої господарської діяльності.
За таких обставин висновок адміністративного органу про існування відповідної підстави має ґрунтуватися на достатній сукупності належних, достовірних та взаємоузгоджених доказів, які дозволяють встановити юридично значимі обставини, а не на припущеннях щодо їх існування.
Як встановлено судом, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином України, що підтверджується долученою до позовної заяви копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданою Державною податковою інспекцією у Мінському районі м. Києва 13.04.1998, ОСОБА_1 має ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2025, поданої 27.04.2026 до Головного управління ДПС у м. Києві, Правобережна державна податкова інспекція, за реєстрованим номером 9439564514, ОСОБА_1 задекларував загальну суму доходу на території України у розмірі 2477290366,20 грн, що підлягає сплаті до Державного бюджету України.
Листом Державної міграційної служби України від 24.11.2025 №8.1-12672/2-25 повідомлено, що відповідно до обліків відомчої інформаційної системи ДМС, інформація про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства і дійсного паспортного документа російської федерації та/або Республіки Білорусь, та/або факту володіння паспортними документами російської федерації та/або Республіки Білорусь у минулому відсутня.
Згідно з наданою заявниками довідкою Департаменту інформатизації Міністерства Внутрішніх справ України від 22.04.2026 №1469/16-2026 станом на 20.04.2026 за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.
Відповідно до наданої до заяви копії афідевіту від 17.07.2025, ОСОБА_1 повідомлено, що він має виключно громадянство України, інших громадянств, у тому числі громадянства російської федерації та республіки Білорусь не має та ніколи не мав, заяв про набуття громадянства російської федерації та республіки Білорусь ніколи не подавав, відповідний паспорт не отримував.
Отже, офіційними документами, які мають юридичну силу на території України та які видані компетентними органами, не підтверджується наявність у ОСОБА_1 статусу резидента російської федерації.
Як встановлено судом, безпосередньою підставою для призначення безвиїзної позапланової перевірки стало повідомлення Державного бюро розслідувань від 08.05.2026 №10-2-01-01-11579.
Суд не заперечує право Агентства ПлейСіті отримувати та враховувати інформацію, надану правоохоронними органами, а також використовувати таку інформацію як передбачену законом підставу для здійснення контрольних повноважень.
Разом з тим наявність законної підстави для призначення перевірки сама по собі не свідчить про доведеність порушення, для перевірки якого відповідний захід державного нагляду (контролю) було призначено.
Інформація правоохоронного органу, яка свідчить про можливе порушення вимог законодавства, та встановлений за результатами контрольного заходу юридичний факт такого порушення мають різне правове значення.
Саме тому отримання Агентством ПлейСіті листа ДБР покладало на відповідача обов`язок у межах наданих йому контрольних повноважень перевірити викладену в ньому інформацію, дослідити документи та пояснення суб`єкта господарювання, встановити фактичні обставини та лише після цього зробити власний мотивований висновок щодо наявності або відсутності порушення вимог пунктів 6 та 7 частини першої статті 14 Закону №768-IX.
Судом досліджено зміст акта перевірки від 25.05.2026 №12/1/2026 та встановлено, що в частині обґрунтування резидентства ОСОБА_1 у російській федерації відповідач фактично відтворив інформацію, отриману від Державного бюро розслідувань.
Зокрема, такими обставинами визначено наявність у ОСОБА_1 ідентифікаційних номерів платника податків у російській федерації, відомостей про реєстрацію за адресою у м. Москві, наявність об`єктів нерухомого майна на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а також його участь у діяльності TRIMGO INVESTMENTS LIMITED та зв`язок цієї компанії через одного з директорів із BROXNER PLC.
Водночас матеріали справи не містять доказів здійснення Агентством ПлейСіті самостійної перевірки достовірності зазначених відомостей та встановлення на їх підставі саме факту резидентства ОСОБА_1 у російській федерації.
Акт перевірки не містить аналізу того, відповідно до якої норми права та за сукупністю яких юридичних критеріїв наведені ДБР обставини дають підстави кваліфікувати ОСОБА_1 саме як резидента російської федерації.
Зокрема, відповідачем не встановлено період фактичного проживання ОСОБА_1 на території російської федерації, тривалість такого перебування, наявність постійного місця проживання, місцезнаходження центру його життєвих інтересів, місце постійного здійснення ним економічної діяльності чи інших обставин, які у своїй сукупності дозволяли б зробити обґрунтований висновок щодо його резидентського статусу.
Посилання відповідача на наявність у ОСОБА_1 ідентифікаційного номера платника податків російської федерації саме по собі не усуває необхідності встановлення таких обставин.
Інформація, наведена в листі ДБР, а саме про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має/мав громадянство та резидентство російської федерації, зокрема ймовірно паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , російський РНОКПП НОМЕР_4 (діяв з 11.10.2001 по 11.11.2022) та НОМЕР_5 , адресу реєстрації: АДРЕСА_2 , спростовується листом Державної міграційної служби України від 24.11.2025 №8.1-12672/2-25, яким повідомлено, що відповідно до обліків відомчої інформаційної системи ДМС, інформація про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства і дійсного паспортного документа російської федерації та/або Республіки Білорусь, та/або факту володіння паспортними документами російської федерації та/або Республіки Білорусь у минулому відсутня.
Крім того, суд визнає суперечливою наведену інформацію, оскільки із загальнодоступної інформації з картографічних сервісів судом встановлена відсутність такої адреси як АДРЕСА_1 .
Досліджуючи питання наявності у ОСОБА_1 ідентифікаційного номеру рф, суд зважає на той факт, що суду не надано жодного належного документу на підтвердження вказаного факту, виданого компетентним органом на території України.
Кім того, суд зважає на позицію Члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді, доктор філософії права (к.ю.н.), доцента ОСОБА_4 , який у висновку науково-правової експертизи №10707 від 23.03.2026 щодо питання резиденства фізичної особи вказав: «наявність податкового номера сама по собі не може розглядатися як достатня правова підстава для визнання фізичної особи резидентом країни, РНОКПП якої така особа має. Податковий номер виконує ідентифікаційну та облікову функцію в системі податкового адміністрування, тоді як резидентність фізичної особи є матеріально-правовою категорією, за допомогою якої визначається обсяг юрисдикції держави щодо фізичної особи. До того ж, реєстраційний номер облікової картки платника податків може мати як резидент відповідної країни, так і нерезидент. Таким чином, інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків РФ у відповідних офіційних електронних інформаційних системах інформації рф є непрямим доказом, який може свідчити лише про ймовірність наявності в особи податкового резидентства. Проте не може свідчити про наявність у неї резидентства чи громадянства рф, а також не може свідчити про набуття громадянства рф такою особою за власним волевиявленням так само як і не може свідчити про вчинення такою особою дій, спрямованих як на набуття податкового резидентства, так і на набуття резидентства рф взагалі. Сама лише наявність у реєстрових відомостях інформації про податковий номер, виданий державою, що здійснює збройну агресію проти України, не може розглядатися як достатня й самодостатня підстава для констатації факту наявності у фізичної особи резидентства російської федерації, а також порушення ст. 6 Закону України «Про державні лотереї в Україні».
Суд також враховує, що позивач під час проведення перевірки заперечував належність ОСОБА_1 до резидентів російської федерації та надав відповідачу документи на підтвердження своєї позиції, які досліджені судом вище.
Зокрема, позивач посилався на паспорт громадянина України ОСОБА_1 , відомості щодо його податкового обліку та доходів в Україні, афідевіт, відповідь Державної міграційної служби України, відповідь компетентного органу російської федерації, а також висновок науково-правової експертизи щодо критеріїв визначення резидентства.
При цьому суд зауважує, що афідевіт ОСОБА_1 як особиста заява особи не може самостійно та безумовно підтверджувати відсутність у нього статусу резидента іншої держави.
Однак зазначене не звільняло відповідача від обов`язку надати оцінку всій сукупності документів, поданих позивачем, зіставити їх із відомостями, отриманими від ДБР, та навести мотиви, з яких одним доказам надано перевагу перед іншими.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що таке співставлення було здійснено.
Натомість зміст акта №12/1/2026 свідчить про те, що інформація ДБР була сприйнята відповідачем як встановлена обставина, тоді як надані позивачем документи не отримали належної індивідуальної оцінки з наведенням мотивів їх відхилення.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що належність та допустимість матеріалів, отриманих у межах кримінального провадження, можуть оцінюватися виключно судом під час розгляду відповідного кримінального провадження.
Предметом цього адміністративного спору не є встановлення допустимості доказів для цілей кримінального провадження чи вирішення питання про винуватість будь-якої особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас після використання відомостей, отриманих у межах кримінального провадження, як фактичної підстави для прийняття адміністративного акта такі відомості стають складовою фактичного обґрунтування відповідного владного рішення, а тому підлягають оцінці адміністративним судом у тій мірі, в якій це необхідно для перевірки правомірності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
Інший підхід фактично унеможливив би судовий контроль за фактичними підставами адміністративного акта лише через те, що інформація, використана адміністративним органом, первісно була отримана в межах кримінального провадження.
При цьому суд наголошує, що лист ДБР не є судовим рішенням та сам по собі не встановлює преюдиційно для адміністративного органу чи адміністративного суду факту резидентства ОСОБА_1 у російській федерації.
Так, у матеріалах кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025 відсутні засвідчені витяги з офіційних реєстрів російської федерації; відсутні документи, що підтверджують правові підстави набуття особою статусу резидента російської федерації; відсутні документи, що підтверджують сплату податків та зборів ОСОБА_1 до державного бюджету російської федерації; відсутні документи, що встановлюють російську федерацію як центр життєвих інтересів ОСОБА_1 ; відсутні документи, що встановлюють перебування ОСОБА_1 або членів його сім`ї на території російської федерації протягом останніх 183 к.д. як на теперішній час так і на будь яку дату в минулому; відсутні документи, що встановлюють реєстрацію ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання на території російської федерації.
Так само повідомлення правоохоронним органом відомостей, отриманих під час досудового розслідування, не звільняє адміністративний орган від передбаченого законом обов`язку самостійно встановити обставини, необхідні для прийняття адміністративного акта.
Окремої оцінки потребує висновок відповідача щодо невідповідності позивача .п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону №768-IX.
Зазначена норма встановлює самостійну вимогу до організатора азартних ігор — він не повинен прямо чи опосередковано контролюватися у значенні, наведеному у статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», резидентами держави, що здійснює збройну агресію проти України.
Отже, для встановлення порушення пункту 6 частини першої статті 14 Закону №768-IX відповідач повинен був встановити не лише існування певних зв`язків із фізичними або юридичними особами, а наявність саме контролю в розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», тобто можливості чинити вирішальний вплив на господарську діяльність позивача.
Як зазначено судом, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» є ОСОБА_1 .
Відомості, які зібрані в рамках і для цілей кримінального провадження №62025000000000876 від 26.08.2025 не були предметом дослідження і оцінки суду на предмет належності та допустимості, а тому не могли бути першочергово до дослідження і оцінки їх судом на предмет належності та допустимості, розглянуті та оцінені і визнані доказами у адміністративному провадженні про припинення дії ліцензії позивача.
Разом з тим акт перевірки відповідача не містить встановлених обставин, які б свідчили про здійснення будь-яким резидентом російської федерації прямого або опосередкованого вирішального впливу на господарську діяльність ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
Посилання на участь ОСОБА_1 у TRIMGO INVESTMENTS LIMITED, наявність спільного директора цієї юридичної особи та BROXNER PLC, а також твердження щодо використання останньої іншими особами у певних господарських операціях саме по собі не встановлює контролю резидента російської федерації над ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО».
Більше того, із матеріалів справи вбачається, що засновником та кінцевим бенефіціарним власником позивача є ОСОБА_1 , який здійснює прямий контроль над Товариством.
За даними ДБР, ОСОБА_2 (ANDRII MATIUKHA) фігурує у складі директорів TRIMGO INVESTMENTS LIMITED (реєстрація 19.03.2024), де серед директорів також присутній ARTURS BAGDASARJANS, який одночасно зазначений як директор BROXNER PLC (реєстрація 06.03.2020), що створює фактичну корпоративну точку перетину й дає підстави вважати ці юридичні особи пов`язаними суб`єктами господарювання. 
Надані ДБР відомості не відповідають дійсності, оскільки за даними офіційного комерційного реєстру Кіпру директором TRIMGO INVESTMENTS LIMITED є AGP DIRECTORS LTD (https://efiling.drcor.mcit.gov.cy/DrcorPublic/SearchResults.aspx?name=TRIMGO+INVESTMENTS+LIMITED&number=%25&searchtype=optStartMatch&dindex=1&tname=%25&sc=0).
В той час як директором BROXNER PLC є інша особа (https://efiling.drcor.mcit.gov.cy/DrcorPublic/SearchResults.aspx?name=BROXNER+PLC&number=%25&searchtype=optStartMatch&index=1&tname=%25&sc=0).
Отже, з наведеної інформації судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 пов`язаний з резидентами рф та з юридичними особами, зареєстрованими в офшорних юрисдикціях, які за наявними матеріалами використовуються для обходу запроваджених міжнародних санкцій.
Таким чином, висновок про порушення пункту 6 частини першої статті 14 Закону №768-IX у цій справі фактично є похідним від висновку відповідача про резидентство самого ОСОБА_1 у російській федерації.
Оскільки належними та достатніми доказами такого резидентства відповідачем не підтверджено, висновок про порушення позивачем пункту 6 частини першої статті 14 Закону №768-IX також не може вважатися доведеним.
Суд також враховує положення Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки сам Закон №768-IX прямо передбачає застосування цього Закону до відносин щодо прийняття, виконання та припинення дії адміністративних актів з урахуванням особливостей спеціального законодавства.
Статтею 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи.
Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.
У спірних правовідносинах відповідач фактично ототожнив наявність інформації про можливе резидентство ОСОБА_1 із встановленим фактом такого резидентства.
Суд вважає такий підхід помилковим, оскільки законодавчо встановлений обов`язок Агентства ПлейСіті припинити дію ліцензії у разі встановлення невідповідності кінцевого бенефіціарного власника вимогам Закону не означає можливості припинення ліцензії за наявності лише інформації про можливе існування такої невідповідності.
Обов`язковому правовому наслідку у вигляді припинення дії ліцензії має передувати належне встановлення юридичного факту, з яким закон пов`язує такий наслідок.
Суд також бере до уваги, що 24.05.2026 позивач звернувся до Агентства ПлейСіті з клопотанням про ознайомлення з матеріалами, які стали підставою для проведення заходу державного нагляду (контролю), тобто до закінчення перевірки заявив про намір ознайомитися з доказами, на підставі яких адміністративний орган вирішував питання щодо його прав та законних інтересів.
З урахуванням характеру можливих наслідків адміністративного провадження — припинення дії ліцензії — забезпечення особі реальної можливості ознайомитися з матеріалами, надати щодо них пояснення та докази є істотною складовою права бути вислуханою та принципу офіційності адміністративної процедури.
Надання формальної можливості подати пояснення без забезпечення можливості знати фактичні матеріали, які адміністративний орган використовує проти особи, не може розглядатися як повноцінна реалізація права особи на участь в адміністративному провадженні.
У сукупності встановлені судом обставини свідчать, що при прийнятті рішення від 29.05.2026 №209-Р відповідач не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин, які мали значення для вирішення питання про відповідність позивача вимогам п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768-IX.
При прийнятті рішення суд враховує надану представником позивача 04.09.2026 відповідь експерта №14-09-26 консультації по дослідженню графічної інформації, дата складання 30.07.2026.
Консультація була проведена з метою дослідження природи файлу - «російський паспорт» кінцевого бенефіціарного власника позивача, та виконана судовим експертом Куцо Глібом Валерійовичем (свідоцтва від 12.09.2023 №539-23/Д та №540-23/Д). 
Під час дослідження структури графічного файлу - «російський паспорт», експертом було встановлено наступні факти: 
- повне знищення первинних метаданих (EXIF): У файлі «паспорта» експерт не виявив жодних стандартних метаданих, які супроводжують будь-яку цифрову фотографію (EXIF, XMP, IPTC, ICC-профілі, інформація про програмне забезпечення, дату створення кадру пристроєм або GPS- координати). Відсутність цих даних свідчить про те, що файл був пропущений через спеціальні алгоритми для «очищення» слідів свого справжнього походження;
- технічні сліди графічного редактора: хоча первинні дані були знищені, експерт виявив у внутрішній структурі файлу маркер JPEG-коментаря: CREATOR: gd-jpeg v1.0 (using IJG JPEG v80), quality = 100. Це є технічним доказом того, що фінальний графічний файл не є фотографією фізичного документа, зробленою на камеру. Натомість, він був створений або перекодований програмним засобом (бібліотекою IJG JPEG v80), що використовується веб-серверами та графічними редакторами для обробки, масштабування або об`єднання кількох зображень у цифровий колаж;
- механізм підробки: Експерт експериментальним шляхом довів, що технічно не становить жодних проблем взяти зображення порожнього бланка паспорта або паспорта іншої людини та за допомогою графічних редакторів (Adobe Photoshop, GIMP) або систем штучного інтелекту замінити в ньому обличчя та текстові реквізити (ПІБ). У таких файлах текст є просто масивом пікселів, який легко маскується та переписується новим шрифтом. Аналіз структури PNG- кодування файлу (RGBA8 без фактичної прозорості, 4096-байтові IDAT-блоки) підтверджує, що він був згенерований програмним конвеєром (encoder/pipeline) для цифрового монтажу. 
Висновком експертизи встановлено, що графічний файл, на який посилаються правоохоронні органи та відповідач, є очевидною цифровою підробкою. У зв`язку з відсутністю первинних метаданих та наявністю слідів програмного перекодування, він не може вважатися відображенням реально існуючого документа.
Додатково позивачем було надано висновок судового експерта Куцо Гліба Валерійовича (свідоцтва від 12.09.2023 №539-23/Д та №540-23/Д) №07-09-26 судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів, дата складання 23.06.2026.
Для дослідження експерту було надано доступ до закритого хмарного сховища iCloud кінцевого бенефіціарного власника позивача, звідки було вилучено 10 оригінальних фотографій (файли від IMG_3921.JPEG до IMG_4274.JPEG), зроблених на персональний пристрій кінцевого бенефіціарного власника позивача iPhone 12 Pro у період з середини квітня до кінця травня 2022 року.
Експертизою встановлено, що ОСОБА_1 у періоди: 17.04.2022, 24.04.2022, 28.04.2022, 30.04.2022, 22.05.2022, 24.05.2022, 25.05.2022, 26.05.2022 перебував на території Хорватії. 
Експертизою встановлена відсутність можливості перебування ОСОБА_1 на території російської федерації у період, коли йому нібито було видано паспорт. Зокрема, 24.05.2022, у день, коли «паспорт рф» начебто був оформлений на ім`я кінцевого бенефіціарного власника позивача в московській області, він фактично перебував у місті Загреб, столиці Республіки Хорватія. 
Позивачем, також, надано висновок судового експерта Ксенії Тодорової (свідоцтво від 24.07.2025 №204-25) №2618-34-26, дата складання 24.06.2026, за результатами проведення судової портретної експертизи за експертною спеціальністю 6.2 «Ідентифікація особи за ознаками зовнішності за матеріальними зображеннями».
В ході проведення експертизи здійснювалося детальне дослідження графічного зображення файлу «da73ac38-502c-401c-8a64-5ca9a6b5e603.jfif» (що становить собою фотографію паспорта громадянина російської федерації на ім`я « ОСОБА_1 ») у зіставленні з наданими порівняльними зразками. Як зразки для порівняння використовувалися графічні файли: « НОМЕР_6 -ac52-4025-962f-a672bf0be229.jfif» (зображення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я « ОСОБА_5 »), «1. Jfif» (зображення особи чоловічої статі, зафіксованої в положенні тулуба «погрудне») та «dc59475d-0c58-46e8-bdf7-3ff0b3b3ca44.jfif» (зображення особи чоловічої статі, зафіксованої в положенні тулуба «поясне»).
Експерт дійшов висновку, що встановлена розбіжність загальних та окремих ознак створює індивідуальну сукупність, яка дає підстави стверджувати, що у графічному зображенні файлу «da73ac38-502c-401c-8a64-5ca9a6b5e603.jfif» (паспорт рф) та у порівняльних зразках (зображення ОСОБА_1 ) найбільш ймовірно зображені різні особи.
Надаючи оцінку наведеним експертним дослідженням, суд враховує час їх складення та їх місце у доказуванні в цій справі.
Так, висновок судового експерта №07-09-26 за результатами судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів складений 23.06.2026, висновок судового експерта №2618-34-26 за результатами судової портретної експертизи - 24.06.2026, а відповідь експерта №14-09-26 за результатами консультації щодо дослідження графічної інформації - 30.07.2026.
Отже, зазначені документи складені після прийняття Державним агентством України ПлейСіті оскаржуваного рішення від 29.05.2026 №209-Р та, відповідно, не перебували і об`єктивно не могли перебувати у розпорядженні відповідача на момент прийняття цього рішення.
З огляду на наведене суд не оцінює сам факт відсутності зазначених експертних досліджень у матеріалах адміністративного провадження як порушення, допущене відповідачем, та не покладає їх в основу висновку про протиправність рішення №209-Р як обставини, які відповідач повинен був врахувати при його прийнятті.
Правомірність індивідуального акта суб`єкта владних повноважень має оцінюватися насамперед виходячи з тих фактичних обставин, доказів та мотивів, які існували та були покладені в основу такого акта на час його прийняття.
Водночас наведене не позбавляє суд обов`язку дослідити та оцінити докази, подані учасниками справи під час судового розгляду, якщо такі докази стосуються обставин, що входять до предмета доказування, та дають можливість перевірити достовірність фактичних передумов, на яких ґрунтується оскаржуване рішення.
Відповідно до ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Частиною 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.
Таким чином, суд не надає наведеним експертним висновкам наперед встановленої або вирішальної доказової сили, а оцінює їх у сукупності з матеріалами адміністративного провадження, документами, що безпосередньо були у розпорядженні відповідача, поясненнями сторін та іншими доказами у справі.
При цьому зазначені експертні дослідження мають значення для вирішення спору не тому, що вони створюють нові юридичні факти після прийняття оскаржуваного рішення, а тому, що вони стосуються достовірності конкретних фактичних даних, які вже існували на момент його прийняття та були використані відповідачем для висновку про належність ОСОБА_1 до резидентів російської федерації.
Зокрема, одним із суттєвих елементів доказової бази, на яку посилався відповідач, було графічне зображення документа, яке подавалося як зображення паспорта громадянина російської федерації, виданого на ім`я ОСОБА_1 .
Водночас дослідження цього самого графічного матеріалу із застосуванням спеціальних знань виявило обставини, які ставлять під істотний сумнів можливість його беззастережного сприйняття як достовірного відображення реально існуючого документа.
Зокрема, консультацією щодо дослідження графічної інформації встановлено відсутність первинних метаданих графічного файлу та наявність технічних ознак його програмного перекодування та обробки.
Суд не розцінює сам по собі факт програмного перекодування цифрового файлу як безумовний доказ підроблення відповідного документа, оскільки цифрове зображення може зазнавати технічної обробки з різних причин.
Водночас така обставина має істотне значення саме у сукупності з тим, що відповідачем до прийняття рішення про припинення дії ліцензії не було перевірено походження цього файлу, не встановлено джерело отримання первинного документа, не досліджено його оригінал або належним чином засвідчену копію, не отримано підтвердження від компетентного органу щодо факту видачі такого паспорта конкретній особі та не проведено іншої перевірки, яка б дозволяла виключити можливість цифрового втручання у відповідне зображення.
Отже, результати подальшого технічного дослідження не створюють недоліків оскаржуваного рішення постфактум, а підтверджують обґрунтованість сумнівів суду щодо достатності здійсненої відповідачем перевірки достовірності одного з ключових матеріалів, покладених в основу висновку про резидентство ОСОБА_1 .
Аналогічне значення має висновок судової портретної експертизи №2618-34-26 від 24.06.2026.
Предметом зазначеної експертизи було не вирішення питання права та не оцінка правомірності рішення Державного агентства України ПлейСіті, а дослідження із застосуванням спеціальних знань ознак зовнішності особи, зображеної на графічному файлі так званого паспорта російської федерації, та їх порівняння із зображеннями ОСОБА_1 .
За результатами такого дослідження експертом встановлено сукупність розбіжностей загальних та окремих ознак зовнішності та зроблено висновок про те, що на досліджуваному зображенні паспорта російської федерації та на порівняльних зразках найбільш ймовірно зображені різні особи.
Суд враховує характер такого висновку та використане експертом формулювання щодо ступеня ймовірності, а тому не розцінює його окремо як безумовне встановлення факту підроблення паспорта.
Разом з тим цей висновок є додатковою обставиною, яка узгоджується з іншими доказами у справі та підтверджує, що графічний файл, використаний як доказ належності ОСОБА_1 паспорта громадянина російської федерації, потребував самостійної та належної перевірки до того, як інформація з нього могла бути використана для прийняття рішення з настільки істотними правовими наслідками.
Суд також враховує висновок судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів №07-09-26 від 23.06.2026, під час якої досліджувалися оригінальні цифрові файли фотографій із хмарного сховища кінцевого бенефіціарного власника позивача.
За результатами дослідження експертом встановлені цифрові дані, які свідчать про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Хорватія, зокрема 24.05.2022, тобто у дату, зазначену в матеріалах, використаних відповідачем, як дата оформлення відповідного паспорта російської федерації у московській області.
Суд не ототожнює саме по собі встановлення місцезнаходження особи у відповідну дату з автоматичним спростуванням будь-якої можливості існування документа, оскільки юридичний порядок оформлення та видачі конкретного документа має встановлюватися окремо.
Проте наведена обставина створює очевидну фактичну суперечність, яка потребувала перевірки та зіставлення з іншими доказами і додатково підтверджує, що інформація, покладена відповідачем в основу рішення про резидентство ОСОБА_1 , не могла сприйматися як безумовно достовірна без проведення належної перевірки.
При цьому суд наголошує, що відсутність у Державного агентства України ПлейСіті на момент прийняття рішення саме судової комп`ютерно-технічної, портретної чи іншої експертизи не свідчить сама по собі про невиконання відповідачем визначеного законом обов`язку.
Закон не покладає на відповідача обов`язку в кожному адміністративному провадженні призначати конкретний вид експертизи.
Однак відсутність обов`язку провести саме експертизу не означає відсутності обов`язку належним чином встановити юридично значимі обставини, перевірити достовірність отриманої інформації, усунути істотні суперечності у доказах та надати оцінку матеріалам, які спростовують обставини, що можуть стати підставою для прийняття несприятливого для особи адміністративного акта.
Інакше інформація про можливе порушення фактично набуває наперед встановленої доказової сили, що несумісно з обов`язком адміністративного органу повно та об`єктивно з`ясувати обставини адміністративної справи.
З матеріалів цієї справи встановлено, що до прийняття рішення №209-Р відповідач не здійснив будь-якого співмірного за достовірністю способу перевірки автентичності графічного зображення паспорта, не встановив безпосередньо у компетентного джерела факт його видачі ОСОБА_1 , не перевірив належність зображеної у документі особи ОСОБА_1 та не усунув суперечності між інформацією, отриманою від Державного бюро розслідувань, і матеріалами, наданими позивачем.
Відтак, суд оцінює зазначені експертні висновки не як самостійну та визначальну підставу для визнання рішення №209-Р протиправним, а як додаткові докази, які в сукупності з іншими матеріалами справи підтверджують висновок суду про те, що відповідач на момент прийняття рішення не мав достатньої сукупності належних, достовірних та взаємоузгоджених доказів для беззаперечного встановлення обставин, передбачених п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768-IX.
Водночас суд у межах цієї справи не оцінює та не надає правову оцінку діям ДБР та формуванні ним висновків в межах кримінального провадження № 6202500000000876 від 26.08.2025, оскільки вказане виходить за межі компетенції адміністративного суду та не становить предмет спору у справі.
Разом з тим суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що лист Державного бюро розслідувань від 08.05.2026 №10-2-01-01-11579, яким Агентству ПлейСіті було надано інформацію, отриману в межах кримінального провадження №6202500000000876 від 26.08.2025, стосувався саме можливих порушень з боку організаторів азартних ігор, зокрема ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО», та їх кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_1 .
Отже, сама форма викладення та зміст зазначеного листа свідчать про те, що наведені у ньому відомості повідомлялися ДБР як інформація про обставини, що можуть свідчити про наявність порушень, а не як остаточно встановлені юридичні факти.
Натомість відповідач фактично сприйняв повідомлені ДБР відомості про можливі порушення як достовірно встановлені обставини та поклав їх в основу висновку про невідповідність позивача вимогам п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 14 Закону №768-IX, не здійснивши належної самостійної перевірки таких відомостей та не навівши в акті перевірки достатніх доказів, які б перетворювали припущення про можливе порушення на встановлений юридичний факт.
Таким чином, інформація, яка була підставою для ініціювання та проведення перевірки, фактично була використана відповідачем одночасно і як доказ встановленого за результатами цієї перевірки порушення, без належного підтвердження відповідних обставин за результатами власної контрольної діяльності.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі встановленої ставки 3328 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією №235 від 04.06.2026. 
Проте суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно було сплатити суму судового збору із застосування понижуючого коефіцієнту, що складає суму 2422,40 грн. Таким чином має місце сплата судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 605,60 грн, яка не підлягає стягненню з відповідача та може бути повернута в порядку, встановленому ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, судовий збір у сумі 2422,40 грн (із застосування понижуючого коефіцієнту) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» (пр-т Дмитра Яворницького, буд. 76А, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 45026610) до Державного агентства України ПлейСіті (вул. Бориса Грінченка, буд. 3, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 45883055) про визнання протиправними та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Державного агентства України ПлейСіті від 29.05.2026 №209-Р «Про припинення ТОВ «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» дії ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства України ПлейСіті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВБЕТ ВІП КАЗІНО» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський