ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року | справа № 380/15743/26
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області ( 80383, Львівська обл., с. Малехів, вул. Івасюка, 8, ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови, - 

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, у якій просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ111406 від 20 травня 2026 року, щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 в розмірі 17 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 квітня 2026 року контролюючими особами Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка, під час якої перевірці підлягав автомобіль марки Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Транспортний засіб марки Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , що зазначено в акті №ЕАР012768 про проведення перевірки. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позички транспортного засобу. Зазначене виключає в цих правовідносинах статус ОСОБА_1 , як автомобільного перевізника. Просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 30.07.2026 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що у ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, п. 6.3 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010, пп. 7 п. 1 Розділу ІІ, наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025; ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»-на момент перевірки відсутня заповнена індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіка змінності водіїв, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 част. 1. За результатами рейдової перевірки складено Акт від 30.03.2026 № ЕАР 012768. Водій зі змістом Акту № № ЕАР 012768 від 30.03.2026 ознайомився. Позивачем не оспорюються зафіксовані в акті № ЕАР012768 від 30.03.2026 порушення законодавства про автомобільний транспорт. Натомість предметом позовної заяви у даному випадку є правильність встановлення особи автомобільного перевізника та законність винесеної Постанови. Під час перевірки водієм не надавались ні відомості ні документи про отримання ним автомобіля в користування для задоволення власних потреб, а також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчили про відсутність в нього статусу автомобільного перевізника та виключали можливість застосування до останнього адміністративно-господарських санкцій за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт. Доводи позовної заяви не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи та свідчить про законність винесення відносно Позивача Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 111406 від 20.05.2026. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Враховуючи наведене, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача, дослідивши докази та матеріали відео-фіксації рейдової перевірки з портативних відео-реєстраторів посадових осіб Укртрансбезпеки, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.
Суд встановив, що 30 березня 2026 року на а/д М06 756 км., старшим державним інспектором Відділу державного контролю на наземному транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області, був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний номерний знак – НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 (далі – Водій), який здійснював внутрішні перевезення вантажів.
У ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, п. 6.3 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010, пп. 7 п. 1 Розділу ІІ, наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025; ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»-на момент перевірки відсутня заповнена індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіка змінності водіїв, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 част. 1.
За результатами рейдової перевірки складено Акт № ЕАР 012768 від 30.03.2026, з яким ознайомився водій.
Позивачу було направлено повідомленням № 34555/33.2/24-26 від 30.04.2026 про розгляд матеріалів справи про порушення та яким його було запрошено на розгляд матеріалів справи про порушення № 1556 який відбувся 20.05.2026 р., о 10:00 год., в приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, за адресою: Львівська обл., Львівський р-н., с. Малехів, вул. Івасюка 8.
За результатом розгляду справи було винесено Постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу № ОПШ 111406 від 20.05.2026 року, за ч. 1 абз.3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Позивач не погоджується з прийнятим рішенням відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом. 
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався такими нормами законодавства.
Положенням про Державну службі України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Частиною першою статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ) встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Частиною 2 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 1 Закону № 2344-Ш визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Суд встановив, що під час перевірки посадовими особами відповідача було виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутня товарно- транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, п. 6.3 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010, пп. 7 п. 1 Розділу ІІ, наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025; ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»-на момент перевірки відсутня заповнена індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіка змінності водіїв, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 част. 1, про що складено Акт.
Щодо твердження позивача про те, що автомобільним перевізником був не ОСОБА_1 , що зазначено в акті про проведення перевірки, а ОСОБА_2 , з яким було укладено договір позички транспортного засобу суд зазначає наступне.
Як було вище вказано, що статтею 1 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з статтею 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частиною першою статті 34 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Отже, особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Суд зазначає, що твердження позивача про те, що автомобільним перевізником був не ОСОБА_1 є голослівним та не підтверджено жодними доказами.
Такі докази про те, що ОСОБА_1 не є перевізником не були надані водієм ОСОБА_2 при проведенні перевірки. 
Водій ОСОБА_2 при проведенні перевірки не надав усних чи письмових пояснень про те, що саме він є перевізником. 
Суд наголошує, що Акт перевірки № ЕАР 012768 від 30.03.2026, з яким ознайомився ОСОБА_2 , водій Савицький підписав без зауважень.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340).
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п.1.3. Положення № 340).
Пунктом 6.3 Положення № 340 встановлено, що водій, який керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.
Згідно з частиною 2 пункту 6.4 Положення №340 у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності.
Враховуючи вимоги статей 18, 34, 48 Закону №2344-ІІІ, а також пункту 6.3 Положення № 340, водій транспортного засобу з повною масою до 3,5 тонн включно, повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія, що не було зроблено.
Суд погоджується з твердженням відповідача, що відсутність оформленої індивідуальної контрольної книжки водія або бланка підтвердження діяльності водія (у разі не здійснення водієм перевезень або виконання ним іншої роботи), яка передбачена Положенням № 340, свідчить про те, що фіксування режиму праці та відпочинку водія Позивачем не здійснюється.
Суд зазначає, що Позивач не оспорює зафіксовані в акті № ЕАР012768 від 30.03.2026 порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Оскільки, під час перевірки водій не надав ні відомості, ні документи про отримання ним автомобіля в користування для задоволення власних потреб, а які були лише надані до пояснень при розгляді справи, вони не є юридично значимими документами для цілей визначення перевізника, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті № ЕАР012768 від 30.03.2026 , які, як вже зазначалося, і є первинним носієм доказової інформації.
Суд дійшов висновку, що непред`явлення водієм визначених законодавством документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що посадові особи Укртрансбезпеки приймаючи оскаржувану постанову, діяли правомірно та на підставі діючих норм законодавства України.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач надав суду докази правомірності оскаржуваної постанови.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем були дотримані.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 суд, –

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Брильовський Роман Михайлович