Номер провадження: 22-ц/813/5594/26 
Справа № 498/661/25
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.08.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних 
справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 09 лютого 2026 року 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
встановив:
21 квітня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договорами №1385124 від 18 квітня 2021 року, №616676 від 14 вересня 2021 року, №4751223 від 02 жовтня 2021 року у розмірі 50419,08 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 18 квітня 2021 року між ТОВ “1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1385124 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальниці у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальниці, а остання зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. За умовами цього договору сума позики складала 3000 грн, процента ставка визначена у розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. 
14 вересня 2021 року між ТОВ “1 Безпечне агенство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №616676 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальниці у власність грошові кошти на погоджений умовами строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальниці, а остання зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. За умовами цього договору сума позики складала 4000 грн, процента ставка визначена у розмірі 2%, яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики.
02 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4751223 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами цього договору позичальниці надані грошові кошти в розмірі 3000 грн на умовах, визначених кредитним договором, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. 
Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання, надавши (перерахувавши) на картковий рахунок позичальниці зазначені вище суми грошових коштів, однак відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість: 
- за договором №1385124 від 18 квітня 2021 року в сумі 15082,72 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 5000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 10081,90 грн, нараховані 3% річних – 0,82 грн; 
- за договором №616676 від 14 вересня 2021 року в сумі 13623,86 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 9550 грн, нараховані 3% річних – 9,86 грн; 
- за договором №4751223 від 02 жовтня 2021 року в сумі 21712,50 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 18712,50 грн.
В обґрунтування виникнення права вимоги, позивач посилався на те, що 28 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №4751223.
22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022 на підставі якого до останнього перейшло право вимоги у тому числі за кредитним договором №1385124.
25 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №25/01/2022/1 на підставі якого до останнього перейшло право вимоги у тому числі за кредитним договором №616676.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 на підставі якого до останнього перейшло право вимоги у тому числі за кредитними договорами №1385124, №616676, №4751223. 
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість у розмірі 50419,08 грн, судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пивоваров В.І., просить скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 09 лютого 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що вона не підписувала кредитний договір №4751223 від 02 жовтня 2021 року з ТОВ «Мілоан», тому цей правочин не є укладеним, відтак підстави для стягнення на підставі нього заборгованості відсутні.
В частині необґрунтованості позовних вимог за кредитним договором №616676 від 14 вересня 2021 року зазначає, що за цим кредитом, окрім тіла кредиту в розмірі 4000 грн, позикодавець має право на стягнення відсотків в сумі 3508,40 грн, виходячи з розрахунку: за перший день користування кредитом - 4000 грн*29,71%=1188,40 грн, за наступні 29 днів – 4000 грн*2%*29=2320 грн. Заявлена позивачем до стягнення сума відсотків у розмірі 
9550 грн суперечить умовам (строку дії) кредитного договору та положенням закону.
Як на підставу відмову для стягнення заборгованості за кредитним договором №1385124 від 18 квітня 2021 року посилається на те, що виходячи з умов цього договору, позикодавець, окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000 грн та 2000 грн за додатковою угодою, також має право на стягнення відсотків у розмірі 1373,10 грн, тобто загалом 6373,10 грн, однак з розрахунку заборгованості убачається, що позичальницею сплачено 7209 грн, тобто сума переплати складає 835,90 грн.
Крім цього, зазначає, що позивач не надав належних доказів (первинних бухгалтерських документів), які б підтверджували перерахування позичальниці кредитних коштів.
Також у справі відсутні докази, які б підтверджували факт переходу до позивача права вимоги. 
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» подало відзив у якому просить залишити оскаржуване рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу, посилається на те, що між первісними кредиторами та скаржницею укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позикодавцями та позичальницею не були б укладені. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Під час розгляду справи місцевим судом АТ «Універсал Банк» та АТ «Акцент-Банк» надали відповіді, в яких підтвердили, що рахунки належали відповідачці, кошти надсилались та рахунки реєстрували на її номер, а також надали виписки, отже зазначені факти доведено первинним документами. У кредитному договір №4751223 сторони досягли домовленості про те, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідачка погодилася на зазначені умови, тим самим надала згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. За кредитним договором №1385124 продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка сплачувала відсотки за користування кредитом та продовжувала строк кредитування, а надалі - строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідачка повідомляла кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.11 Правил, матеріали справи не містять. За кредитним договором №616676 розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 серпня 2026 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (50419,08 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду у певній мірі не відповідає наведеним вище вимогам закону, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 18 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечено агенство необхідних кредитів» укладено кредитний договір №138512 за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти га погоджений умовами договору строк , шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики.
Відповідно до п.2 Договору про надання позики: сума позики становить 3000 грн. Процентна ставка ( базова, фіксована) становить 1,99 відсотків яка нараховується за кожен день користування позикою.
Відповідно до положень договору цей Договір укладено дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України « Про електронну комерцію « Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
10 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечено агенство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду №1385124 до вказаного вище кредитного договору за умовами якого сторони дійшли домовленості щодо зміни розміру позики з 3000 грн до 5000 грн. 
14 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір № 616676, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позивальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату ( проценти) від суми позики.
Відповідно до п.2 Договору про надання позики: сума позики становить 4000 грн.; базова процентна ставка (фіксована)- 2відсотки яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики.
Відповідно до положень договору цей Договір укладено дистанційно в електронній формі, з використанням інформаційно- телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття ( акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України « Про електронну комерцію « Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
02 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір 
№ 4751223.
Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язався а умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни , що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума ( загальний розмір) кредиту становить 3000 грн.
Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 712,5 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно- телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
22 лютого 2022 року укладено факторинг договір № 22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ«Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договором 
№ 1385124.
25 січня 2022 укладено договір факторингу № 25/01/2022/1 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердик Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договором № 616676.
10 січня 2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договорами № 1385124, №616676.
28 грудня 2021 року укладено договір факторингу № 28-12/2021-72 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4751223.
10 березня 2023 року укладено договір про відступлення прав вимоги «10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ « Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ « Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договором № 4751223.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі, витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі, а тому з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 50419,08 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем набуття права вимоги за вказаними вище кредитними договорами. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі N 759/24061/19 (провадження N 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі N 183/4256/21 (провадження N 61-15813сво23)).
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі N 530/1995/18, провадження N 61-697св21, викладено загальний правовий висновок, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Колегією суддів встановлено, що внаслідок укладення договорів факторингу від 22 лютого 2022 року №22/02/2022, від 25 січня 2022 року №25/01/2022/1 та від 28 грудня 2021 року №28-12/2021-72, право вимоги за договорами №1385124 від 18 квітня 2021 року, №616676 від 14 вересня 2021 року та №4751223 від 02 жовтня 2021 року перейшло від ТОВ 
«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ Мілоан до ТОВ «Вердикт Капітал», яке на підставі договорів відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року та №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року відступило право вимоги на користь позивача. 
Відомостей про те, що зазначені вище договори відступлення прав вимоги та факторингу, в частині відступлення права вимоги за кредитними договорами №1385124 від 18 квітня 2021 року, №616676 від 14 вересня 2021 року та №4751223 від 02 жовтня 2021 року, судовим рішенням визнано недійсним, матеріали справи не містять.
Факт переходу права вимоги до позивача за вказаним вище кредитним договором підтверджується сукупністю доказів, яким суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, надав належну правову оцінку, які дають можливість належним чином підтвердити набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 .
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №4751223 від 02 жовтня 2021 року. 
Як на підставу відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором скаржниця посилається на те, що він не є укладеним, оскільки вона його не підписувала. 
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України "Про захист персональних даних" встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19)).
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір №4751223 від 02 жовтня 2021 року укладено в електронній формі (пункт 6.1 договору), на виконання умов якого позикодавець перерахував позичальниці грошові кошти в розмірі 3000 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку відповідачки, наданою АТ «Універсал Банк», яка є первинним бухгалтерським документом. 
Отже, 02 жовтня 2021 року у встановленому кредитним договором порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», сторони уклали вказаний вище кредитний договір, за умовами якої позикодавець надав, шляхом перерахування відповідачці грошові кошти у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення власних потреб.
Цього ж дня, тобто 02 жовтня 2021, вказана сума позики була перерахована відповідачці на вказану нею платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з рахунку відповідачки (а.с. 175, 178). 
Матеріали справи не містяться відомостей про те, що відповідачка зверталася з позовом до суду про визнання недійсним зазначеного вище кредитного договору і судом такі позовні вимоги задоволені. 
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
З урахуванням наведеного, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами у відповідності до вимог статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", ураховуючи наявність доказів, які свідчать про перерахування кредитних коштів саме на рахунок відповідачки, та за умови відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
Сама по собі відсутність відображення у кредитному договорі номеру одноразового ідентифікатора, за умови наявності доказів, які достовірно підтверджують факт виконання позикодавцем обов`язку з перерахування кредитних коштів позичальниці, не є підставою для відмови у задоволенні позову, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів зауважує, що за положеннями ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Інших доводів щодо необґрунтованості позовних вимог за вказаним вище кредитним договором апеляційна скарга не містить. 
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами №616676 від 14 вересня 2021 року та №1385124 від 18 квітня 2021 року. 
Як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що за вказаними вище кредитними договорами, позикодавець нараховував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування, що суперечить умовам кредитного договору та положенням закону, а також не надання позивачем первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у справі первинних бухгалтерських, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що на виконання вимог ухвали суду, АТ «Універсал Банк» та АТ «Акцент-Банк» надали виписки з рахунків позичальниці, які є первинними бухгалтерськими документами. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16).
Умовами зазначених вище кредитних договорів, про які досягнуто домовленості сторонами, не пед бачено право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними договорами поза межами строку кредитування. 
Посилання позивача на правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», як на підставу стягнення процентів поза межами строку кредитування, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не підписані позичальницею.
Як було зазначено вище, відповідно до умов кредитного договору №616676 від 14 вересня 2021 року, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 4000 грн, строком на 30 днів. 
Умовами договору передбачено базову відсоткову ставку за перший день користування у розмірі 29,71 %, базова процента ставка з другого дня користування позикою 2% за кожен день користування кредитом. 
Отже, позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту (4000 грн) також має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 3508,40 грн, виходячи з розрахунку (4000 грн*29,71 %*1 день) +(4000 грн*2 %*29 днів).
Нарахування позикодавцем відсотків за користування кредитом, зі сплином 30-ти денного строку кредитування, суперечить вимогам закону та умовам кредитного договору.
Крім цього, за умовами кредитного договору №1385124 від 18 квітня 2021 року, ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 3000 грн, строком на 23 дні з процентною ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом.
Отже, позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту (3000 грн) також має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 1373,10 грн, виходячи з розрахунку (3000 грн*1,99 %*23 дні).
Крім цього, за умовами додаткової угоди від 10 травня 2021 року сторони досягли домовленості щодо збільшення розміру тіла кредиту до 5000 грн.
Тому, загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами складає 6373,10 грн (5000 грн+1373,10 грн).
Водночас, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем убачається, що за вказаним вище кредитним договором позичальниця сплатила на користь кредитодавця грошові кошти в розмірі 7209 грн, що на 835,90 грн більше, а ніж загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню за вказаним договором, тому ця частина грошових коштів має бути враховано у якості зменшення за загальним обсягом заборгованості. 
Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 28385 грн, з яких: за кредитним договором №4751223 від 02 жовтня 2021 року у розмірі 21712,50 грн, за кредитним договором №616676 від 14 вересня 2021 року у сумі 6672,50 грн (7508,40 грн – 835,90 грн переплата за кредитним договором №1385124 від 18 квітня 2021 року). 
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Вказаному суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми грошових коштів у загальному розмірі 50419,08 грн, яка підлягає зменшенню до 28385 грн. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 56,3% від загальної ціни позову, тому стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір за подання позову підлягає зменшенню з 2422,40 грн до 
1363,81 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на те, що за результатами апеляційного перегляду, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, тому розмір задоволених позовних вимог зменшено на 43,7% від загального обсягу позовних вимог, отже сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ТОВ «Коллект Центр»  у розмірі 1587,88 грн (3633,60*43,7%). 
Доводів щодо неправильного вирішення судом питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, апеляційна скарга не містить. 
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 09 лютого 2026 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість з 50419,08 грн до
28385 грн та суму судового збору з 2422,40 грн до 1363,81 грн.
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1587,88 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді:           О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький