ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1630/26 Справа № 211/551/26 	  	Суддя у 1-й інстанції -  ОСОБА_1  Суддя у 2-й інстанції -                 ОСОБА_2 	

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді     ОСОБА_2 ,
суддів       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі     ОСОБА_5 ,
за участю прокурора     ОСОБА_6 
обвинуваченого     ОСОБА_7 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року, яким 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий останній раз - 03.12.2025 Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік,,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та обмеження волі строком на 1 (однин) рік. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, 12.01.2026 до ВП №1 Криворізького РУП надійшла заява від ОСОБА_8 , про те, що цього ж дня, приблизно о 13:30 у магазині «Всемобільний» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Серафимовича, буд. 80А, між нею та ОСОБА_7 стався словесний конфлікт на фоні того, що в останнього не працював коректно мобільний телефон, який він приніс у вищевказаний магазин для ремонту.
У ході вказаного словесного конфлікту ОСОБА_8 випроводила ОСОБА_7 з приміщення магазину на вулицю, де продовжився словесний конфлікт та у ході якого, на фоні виниклого раптового протиправного наміру, із бажанням його реалізувати та усвідомлюючи можливі наслідки, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний намір, направлений на заподіяння фізичного болю ОСОБА_8 , діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння фізичного болю ОСОБА_8 і бажаючи їх настання, схопив останню обома руками за кисті рук і почав їх стискати. Коли ОСОБА_8 вирвалась із хвату ОСОБА_7 , останній, продовжуючи реалізовувати свій раптово виниклий протиправний намір на завдання фізичного болю ОСОБА_8 , наніс їй один удар правою рукою, зібраною у кулак у грудну клітину ОСОБА_8 , а саме в область центру, внаслідок чого остання відчула значний фізичний біль від якого зігнулася. Після цього, ОСОБА_7 , побачивши наслідки від своїх протиправних дій, результат яких його задовольнив, та виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення правопорушення до кінця, припинив їх.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нанесено удар, який завдав значного фізичного болю та не спричинив тілесні ушкодження.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 850 гривень. На підставі ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попередніми вироками Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 01.12.2025 р. та Саксанганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03.12.2025 р., та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень та 2 років 3 місяців обмеження волі. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного. 
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину та фактичні обставини справи ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність – правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного вiдбуття покарання вчинив нове кримiнальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повнiстю або частково приєднує невiдбуту частину покарання за попереднiм вироком. Положення вказаної норми є iмперативними, тобто обов`язковими для застосування.
Аналогiчнi вимоги встановленi у п.п. 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримiнального покарання» № 7 вiд 24.10.2003 (iз подальшими змiнами): - «за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного вiдбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин». «Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше засуджений вироком від 01.12.2025 Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, який був скасований в частині призначеного покарання ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.02.2026 року. 
Засудженого ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 22.08.2025 у виді штрафу в розмірі 850 гривень, та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 3 місяці та штраф в розмірі 850 грн, який повинно виконувати самостійно.

Крім того, вироком від 03.12.2025 Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.

У цьому провадженні ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, 12.01.2026 року, за ознаками ч. 1 ст. 126 КК України, тобто пiсля ухвалення вироків Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 01.12.2025 та Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03.12.2025, але до повного відбуття покарання. 

Таким чином, суд першої iнстанцiї при призначенні остаточного покарання, за оскаржуваним вироком, не врахував вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 01.12.2025 року, чим неправильно застосував кримiнальний закон, а саме ч. 1 ст. 71 КК України.. 

Враховуючи викладене, суд першої інстанції допустив порушення КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з ухваленням нового на підставі ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404-407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання призначену за попередніми вироками Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 01.12.2025 року та Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 03.12.2025 року, та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 60 (шістдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 (одна тисяча двадцять) гривень та 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1020 (одна тисяча двадцять) гривень виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набуває чинності негайно та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали 

Судді