КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 361/12440/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8661/2026 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
за участю секретаря Самойлік А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області Писанець Н.В. від 3 лютого 2026 року про залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
установив:

у грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 441грн 60коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №3843337 від 12.11.2019 року у сумі 10 000грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судовий збір у розмірі 2 422,40грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн.
22 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6 000грн.
В обґрунтування поданої заяви представник відповідача зазначав, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідача посилався на те, що у відзиві на позовну заяву повідомив, що відповідач у зв`язку із розглядом справи поніс (очікує понести) витрати на професійну 

правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000грн, на виконання умов п.2 додатку №1 від 06 січня 2025 року до договору №б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 6 січня 2025 року, укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери».Разом із відзивом ним було надано суду копію платіжної інструкції від 7 січня 2025 року на суму 3 000грн, а 31 січня 2025 року було подано заяву про приєднання доказів до матеріалів справи - копію іншої платіжної інструкції від 24 січня 2025 року на суму 3 000грн. 
Також представник відповідача посилався на те, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання професійної правничої допомоги, додатком № 1 до вказаного договору, яким визначений розмір гонорару, платіжними інструкціями, актом виконаних робіт, а у резолютивній частині відзиву було зазначено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової допомоги) у розмірі 6 000грн. 
Крім того, представником відповідача було звернуто увагу суду на постанову Верховного Суду від 1 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, в якій зроблено правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. просить ухвалу суду першої інстанції від 3 лютого 2026 року скасувати та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в суді першої інстанції у розмірі 6 000грн, а також стягнути ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в апеляційному суді у розмірі 4 000грн.
Представник відповідача посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що представником відповідача була подана заява про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, оскільки ним було подано до суду саме заяву про ухвалення додаткового рішення з посиланням на те, що судом не було вирішено питання про судові витрати при ухваленні рішення. При цьому, докази понесених відповідачем судових витрат, були ним надані суду раніше, разом із відзивом на позовну заяву. Крім того, в резолютивній частині відзиву було зазначено прохання про стягнення з ТОВ«Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової допомоги) у розмірі 6 000грн.
Представник відповідача вважає, що він не повинен був подавати до суду окремо клопотання (заяви) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу або про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом, оскільки відповідне клопотання ним вже було заявлено у відзиві на позовну заяву та до матеріалів справи були додані належні докази на підтвердження розміру судових витрат.
Також представник відповідача зазначає, що відповідач у зв`язку із розглядом даної апеляційної скарги очікує понести витрати на професійну правничу (правову) допомогу у 

розмірі 4 000грн на виконання умов п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/26 від 25.02.2026, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери».
У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» - Лановий Є.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що представником відповідача пропущено строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення. 
Представник позивача вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що представником відповідача нібито не подавалась заява про стягнення судових витрат, а подавалась виключно заява про ухвалення додаткового рішення, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач чи його представник просять суд апеляційної інстанції не застосовувати наслідки пропуску процесуального строку, прямо передбачені процесуальним законом.
Представник позивача посилається на те, що зазначення представником відповідача у відзиві на позовну заяву про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу не спростовує правомірності оскаржуваної ухвали, адже саме по собі зазначення орієнтовного розрахунку судових витрат не свідчить про належне виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Також, на думку представника позивача, посилання представника відповідача на практику Верховного Суду щодо можливості компенсації витрат, які підлягають сплаті у майбутньому - є помилковими, адже дані посилання є вибірковими та вирваними із контексту. Зазначена правова позиція не скасовує: обов`язку дотримання процесуальних строків; необхідності своєчасного подання доказів; обов`язку сторони належним чином заявити відповідні вимоги. Натомість саме недотримання відповідачем чи його представником процесуального порядку стало підставою для залишення заяви без розгляду. При цьому, наведені представником відповідача причини пропуску строку на подання заяви є неповажними. Апеляційна скарга фактично зводиться до спроби обійти імперативні приписи процесуального закону шляхом розширеного тлумачення окремих висновків Верховного Суду. Представник апелянта фактично ставить питання про перегляд розподілу судових витрат, здійсненого рішенням суду від 28 жовтня 2025 року, посилаючись на те, що позов було задоволено частково. Разом з тим, предметом оскарження у даному випадку є виключно ухвала суду від 3 лютого 2026 року про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а не рішення суду по суті спору та не розподіл судових витрат, здійснений у межах основного рішення. Твердження представника апелянта про те, що відповідач нібито «виграв справу на 73,3 %», ґрунтуються виключно на довільному арифметичному підході.
Учасники справи та їх представники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судових повісток-повідомлень через систему «Електронний суд», у судове засідання не з`явилися, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» - Лановий Є.М. просив апеляційну скаргу розглядати за відсутності представника товариства (а.с.31, 37, 38, 39, 40, т.2).
Враховуючи викладене, на підставі статті 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи та їх представників.
Суд, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суддя першої інстанції виходила з 

того, що останнім було подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з порушенням вставленого пунктом 3 частини восьмої статті 141 ЦПК Українип`ятиденного строку.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина 2 статті 270 ЦПК України передбачає, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Частиною першою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить, що на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин.
З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Калініним С.К. було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на користь відповідача ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6 000грн. 
Також, у відзиві зазначено, що 6 січня 2025 року між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» було укладено договір про надання 

професійної правничої (правової) допомоги №б/н, тому відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000грн. При цьому, докази на підтвердження судових витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6 000грн будуть надані після їх оплати відповідачем. 
Крім того, звернуто увагу суду на те, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено.
До вказаного відзиву було додано: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н від 06 січня 2025 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», підписаного сторонами за допомогою електронних цифрових підписів сторін; копія додатку №1 від 6 січня 2025 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н від 06 січня 2025 року,підписаного сторонами за допомогою електронних цифрових підписів сторін; копію довіреності, виданої ОСОБА_2 на Калініна С.К., сформовану в підсистемі «Електронний суд»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордеру на надання правничої допомоги від 20 січня 2025 року; копію платіжної інструкції від 07 січня 2025 року на суму 3 000грн; копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 20 січня 2025 року на суму 6 000грн.
Крім того, 31 січня 2025 року представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. додатково було надано суду платіжну інструкцію від 24 січня 2025 року на суму 3000грн.
Отже, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К. до закінчення судових дебатів подав суду докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу та просив їх стягнути з позивача, однак, суд першої інстанції питання відшкодування судових витрат відповідача під час ухвалення рішення не вирішив.
22 січня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Калініним С.К. було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у розмірі 6 000грн.
При цьому, до заяви представником відповідача не було додано жодного доказу у підтвердження понесених відповідачем витрат, а зазначалося, що всі докази були надані суду під час судового розгляду.
Суддя першої інстанції на вказані обставини уваги не звернула та не врахувала, що положення частини 8 статті 141 ЦПК України обмежують строк подання доказів у підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а не строк подання заяви про ухвалення додаткового рішення, який визначений у частині 2 статті 270 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Колегія суддів вважає, що ухвала судді першої інстанції про залишення без розгляду заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
При цьому, вимоги апеляційної скарги про розгляд апеляційним судом заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача витрат на правову допомогу, які поніс відповідач у суді першої інстанції, задоволенню не підлягають, оскільки суд першої інстанції заяву по суті заявлених вимог не розглянув, тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України апеляційний суд не має правових підстав для її розгляду.
Оскільки апеляційним судом прийнята постанова з процесуальних питань, справа 

направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення питання щодо судових витрат, понесених апелянтом на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, що відповідає судовій практиці Верховного Суду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити частково.
Ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2026 року скасувати, цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направити до Броварського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 липня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук