Справа №295/1190/25
Категорія 67
2/295/303/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.
за участі секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Житомирі, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.05.2026 просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, в тому числі у межах суми платежу за один місяць негайно, а також встановити факт самостійного (одноосібного) виховання та утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком - ОСОБА_1 без участі матері.
Ухвалою суду від 11.02.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавала.
Позивач та його представник, за їх участі в судовому засіданні, позовну заяву підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Зазначили, що в зв"язку з збройною агресією рф відповідач та дитина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхали на проживання за межі України, між матір"ю та дитиною сталося непорозуміння, дитина повернулась в Україну та наразі проживає з батьком, перебуває на повному його утриманні. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком - ОСОБА_1 , який повністю самостійно утримує та виховує свою неповнолітню дитину. Матір дитини - ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні спільної із заявником неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , проживає окремо в іншому місці та не приймає участі у її вихованні. 
Відповідач, за її участі в судовому засіданні, не заперечувала щодо задоволення позову в частині стягнення з неї аліментів, не заперечувала щодо проживання дитини з батьком, оскільки це бажання дитини, однак просила відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо встановлення факту самостійного утримання батьком дитини. Зазначила, що перебуває в постійному контакті з дитиною, надає матеріальну допомогу дитині, пересилає кошти на банківську картку дитини, купує одяг та речі першої необхідності, поповнює мобільний рахунок, постійно підтримує зв"язок з дитиною, перебувала з дитиною в санаторії в м.Хмільник, підтримує дмтину морально та психологічно. Наголосила, що повернулась в Україну і має намір залишитись назавжди, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, буде сплачувати аліменти, бажає спілкуватись з дитиною, приймати активну участь в її вихованні. Батько створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зазначила, що у ОСОБА_4 не склались відносини з батьком, тому в січні 2026 року дитина втікла до м.Києва, після встановлення місця знаходження дитини, дівчинка перебувала в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Сонечний дім"
В судовому засіданні було опитано дитину-  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка висловила свій намір проживати разом з батьком. Наголосила, що хоче спілкуватись як з батьком так і з матір"ю. Пояснила, що вона певний час проживала з матір"ю за межами України. Мати застосовувала до ОСОБА_4 насильство, що стало причиною звернення до поліції. Зазначила, що мати присилала речі та кошти.
Вислухавши пояснення сторін, неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 стали батьками спільної дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 ( а.с.12). 
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 29 травня 2015 року №760/6567/15-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.11). Зі змісту довідки про проживання від 12.11.2024 р. виданої ОСББ «Україночка 12» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.13). 
Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради листом №1256/1/1585 від 19.06.2024р. повідомила, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку служби, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах не перебуває( а.с.21). 
Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї 20.06.2024 ОСОБА_1 має можливість та потенціал виховувати та утримувати дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.22). 
Актом обстеження умов проживання від 20.06.2024р. для виховання та розвитку у дитини наявна окрема кімната для сну, дитині створено належні умови для життя розвитку та виховання. 
Зі змісту інформації від 03.02.2025 Солом"янської райдержадміністрації в м. Києві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 13.05.1997 року .
Позивачем долучено до матеріалів справи психологічний висновок, з якого вбачається, що ОСОБА_5 позитивно впливає на психоємоційний розвиток доньки, створює відчуття безпеки, спокою та стабільності, впевненості в собі. ОСОБА_2 викликає у дитини відчуття гострого стресу, реакції ступору, надмірної тривоги.
Зі змісту угоди про порушення провадження у справі ( а.с.55-59) вбачається, що мати ОСОБА_2 застосовувала до Марії насильство, що стало причиною звернення до поліції. Відносно ОСОБА_3 було прийнято рішення про підтвердження статусу покинутої дитини( а.с.148зворот-151)
Повідомленням Житомирського районного управління поліції № 1 від 27.02.2026, адресованого ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самовільно залишила місце проживання, яке мало місце 19.01.2026 та за даним фактом порушено кримінальне провадження ( Т. 2 а.с.128) 
Зі змісту відповіді від 23.06.2026 служби у справах дітей Житомирської міської ради № 325/2/1869 вбачається, ОСОБА_3 перебуває на обліку у службі як дитина, яка систематично самовільно залишає місце проживання, з 23.03.2026 ОСОБА_4 перебувала в Обласному центрі соціально-психологічногї реабілітації дітей "Сонячний дім" Житомирської обласної ради. Підставою для влаштування дитини до центру стали розбіжності у поглядах батька та дитини відносно виховання дитини.
В судовому засіданні 30.06.2026 відповідач долучила до матеріалів справи рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 03.08.2015, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте зазначила, що аліменти відповідно до даного рішення не стягуються і не сплачуються.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ч.3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
На час ухвалення рішення суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 16 років. Отже, неповнолітня дочка сторін до свого повноліття вправі визначати самостійно місце свого проживання.
Дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері (Конвенція ООН про права дитини, пункту 1 статті 3).
«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах (Зауваження загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів, пункт 1 статті 3).
Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (Конвенція ООН про права дитини, стаття 12).
Сімейний конфлікт, до якого залучені діти, має бути вирішений з урахуванням їхніх найкращих інтересів. Батько і матір, як і раніше, мають співпрацювати при виконанні батьківських обов`язків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років — 2 817 грн, а для дітей від 6 до 18 років — 3 512 грн.
При цьому, відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Надавши оцінку поясненням сторін, заслухавши пояснення дитини, вивчивши докази у справі, суд наголошує на тому, що на час розгляду справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла віку, за якого набувала право на самостійне визначення місця проживання, дитина виявляє прихильність як до батька так і до матері, потребує батьківської турботи, любові, батьківського захисту. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною, яка відповідно до віку здатна формулювати власні погляди, що є значущим для вирішення справи, що стосується життя дитини, та висловила свою думку та бажання проживати з батьком, про що не заперечувала мати дівчинки, як і не заперечувала щодо задоволення вимоги про стягнення з неї аліментів на утримання доньки, тому вимога про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 підлягає до задоволення.
щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.      Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.    Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіката жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.              У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.          Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.              Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.   Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.            При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).              Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).  Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.       Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.          У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.        Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.       Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.    Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.     СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Враховуючи викладене, вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до задоволення не підлягає, крім того позивачем не надано суду належних та переконливих доказів для втановлення даного факту, відповідач під час надання пояснень зазначила, що надає кошти на утримання дитини, купує речі, що не заперечувалось та не спростовано позивачем, та підтверджено дитиною під час надання пояснень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір з позовної вимоги про стягнення аліментів підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст.ст. ст. 180, 181, 182 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1  - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2   в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач:ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3  РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повний текст рішення виготовлено 10.07.2026 року.

Суддя    Л.М. Чішман