Справа № 646/1590/26
н/п 2/953/2989/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:

17 лютого 2026 року ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» (далі: позивач) звернулось до ОСОБА_1 (далі: відповідач) з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №760465 від 15.12.2021 у розмірі 17 705,90 грн., з яких: 5 900 грн. – заборгованість за тіло кредиту; 11 805, 90 грн. – заборгованість за процентами.
Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилався на укладення 15.12.2021 між ТОВ «ФК «Джобер» та відповідачем кредитного договору №760465 від 15.12.2021, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувалась сплачувати проценти за користування кредитом. Внаслідок порушення відповідачем умов зазначеного договору за нею утворилась заборгованість у розмірі 17 705,90 грн. На підставі договору відступлення права вимоги №1-30/112023 від 30.11.2023 позивач набув право вимоги за зазначеним кредитним. 
Відповідач проти задоволення позову заперечувала за не доведеності факту укладення договору, не надання доказів отримання кредиту, нарахування відсотків поза межами строку кредитного договору. 
До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, розгляд справи просили здійснювати за своєї відсутності. 
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, судом, не встановлені. 
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
15.12.2021 між ТОВ «ФК «Джобер» та відповідачем укладений кредитний договір №760465 (далі: Договір). 
Відповідно п.1.2, п.1.3 Договору розмір кредиту - 5 900 грн., строк, на який надається кредит - 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування коштів позичальнику, а саме: з 30.09.2019 по 28.10.2019. Процентна ставка за кредитом становить 1,90% від суми кредиту в день.
За умовами пунктів 2.1, 2.2 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом трьох банківських днів з дати підписання договору. Датою надання кредиту вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок банківської платіжної картки позичальника. З моменту списання грошових коштів у розмірі наданого кредиту на користь позичальника за вказаними ним реквізитами сторони підтверджують, що кредитодавець виконав свої обов`язки за договором.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач своє зобов`язання не виконала, кредит не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 17 705,90 грн., з яких: 5 900 грн. – заборгованість за тіло кредиту; 11 805, 90 грн. – заборгованість за процентами.
Позивач набув право вимоги за кредитним договором №760465 від 15.12.2021, за яким боржником є відповідач, що підтверджено договором відступлення прав вимоги №1-30/11/2023 від 30.11.2023, витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-30/11/2023 від 30.11.2023. 
З договору №1-30/11/2023 від 30.11.2023 вбачається, що оплата відступленого права вимоги у розмірі 10 000 грн. відбуватиметься із відтермінуванням на 1095 днів, але не пізніше 30.11.2026.
З квитанції №1063 від 27.11.2025 вбачається, що позивачем здійснена оплата послуг згідно договору №1-30/11/2023 від 30.11.2023.
Дослідивши матеріали справи, суд висновує:
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 та ч.2 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов у належній формі. При тому, момент укладення може бути різним залежно від типу договору: для консенсуальних договорів момент досягнення згоди, для реальних момент передачі майна чи вчинення дії, а для договорів, що потребують нотаріального посвідчення чи державної реєстрації момент їх вчинення.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Згідно із вимогами ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Так, за змістом ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що передбачено ст. 76, 77 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №61-28582ск18.
Разом з тим, позивачем не доведений факт укладення кредитного №760465 від 15.12.2021.
Зі змісту наданих позивачем документів неможливо достовірно встановити, що вони були підписані сторонами, які зазначені у кредитному договорі.
Позивачем не надані докази на підтвердження способу ідентифікації відповідача, а також доказів успішного проходження такої процедури саме відповідачем. Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості з системи BankID НБУ, документи щодо фотофіксації особи, відомості про використання фінансового номера телефону, дані бюро кредитних історій, електронні журнали авторизації, підтвердження накладення КЕП чи інші електронні докази, які б беззаперечно підтверджували факт вчинення дій саме відповідачем.
Крім того, позивачем факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 5 900 грн. за кредитним договором №760465 від 15.12.2021, не доведений. 
Так, матеріали справи не містять доказів належності відповідачу банківської картки НОМЕР_1 та первинних документів про зарахування на рахунок до даної картки коштів у розмірі 5 900 грн. 
Саме по собі зазначення у тексті договору особистих даних відповідача (ПІБ, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, електронна пошта) за недоведеності дотримання визначеного у законі порядку укладення договору у електронній формі не є належними і достатніми доказами цих обставин.
Так, зазначені персональні дані відповідача у письмових доказах, що містяться в матеріалах справи, можуть перебувати у третіх осіб, а відтак, є недостатнім для ідентифікації особи відповідача для підтвердження укладення договору відповідно до зазначених умов кредитного договору.
Відповідь ТОВ «Санрайз Фінанс» №1102/2026-1 від 11.02.2026, за не надання доказів належності відповідачу банківської картки, на яку здійснений переказ грошових коштів, не є належним доказом на підтвердження факту перерахування та отримання відповідачем кредиту.
Клопотання про витребування додаткових доказів, позивачем не заявлялись, посилань на неможливість подання виписки до суду з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, матеріали справи не містить.
Таким чином позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд, 

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Айкон Дебт Коллекшн», ЄДРПОУ 44002941, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд.12. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складений 03.08.2026.

Суддя Н.В. Єфіменко