Справа № 629/2238/26
Номер провадження 2/629/1208/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Попова О.Г., за участю секретаря судових засідань – Уваренко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 01.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3949558. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом - 7500.0 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.11.2021 було укладено договір № 29-11-102 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3949558. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3949558. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості становить 63073,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) – 8100 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 53073,50 грн., заборгованість за комісіями – 1900,00 грн. Вказану заборгованість представник позивача просить стягнути з відповідача, також поклавши на останнього сплату судових витрат.
Відповідач та його представник – адвокат Смірнова Н.А. у судове засідання не з`явилися, у наданій заяві представник просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності відповідача. Також представником надано відзив на позовну заяву, у якому вона просила поновити строк для подання відзиву, прийняти відзив та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування посилається на те, що із наданого розрахунку вбачається, що позивачем фактично здійснювалося неодноразове нарахування процентів та комісій після закінчення строку кредитування. При цьому розрахунок не містить належного обґрунтування підстав застосування різних процентних ставок, періодів пролонгації, порядку їх погодження позичальником, а також документального підтвердження фактичного продовження строку кредитування відповідно до умов договору. Разом із тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт пролонгації кредитного договору № 3949558 від 01.07.2021 після закінчення строку його дії - 31.07.2021. Сам по собі факт здійснення позивачем внутрішніх нарахувань процентів та комісій після 31.07.2021 не підтверджує належним чином продовження строку дії кредитного договору. Крім того, позивачем надано ще один розрахунок заборгованості, відповідно до якого окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 100,00 грн. та процентів у сумі 17 838,50 грн. додатково зазначено проценти у розмірі 35 235,00 грн. Разом із тим, із наданого розрахунку неможливо встановити за який саме період нараховано 35 235,00 грн; за якою процентною ставкою здійснювалося нарахування; на яку суму залишку кредиту проводилося таке нарахування; на підставі яких умов договору здійснено такі нарахування; чи враховувалися здійснені відповідачем платежі. Таким чином, загальний розмір процентів, заявлений позивачем, фактично становить 53073,50 грн., однак будь-який детальний та зрозумілий розрахунок цієї суми у матеріалах справи відсутній. Наданий позивачем розрахунок не містить ані покрокового нарахування процентів, ані посилань на конкретні умови договору, а тому не дає можливості перевірити правильність, обґрунтованість та законність заявленої до стягнення суми. Фактично позивач обмежився лише зазначенням підсумкових цифр без належного математичного та правового обґрунтування їх виникнення. Крім того, ОСОБА_1 не отримував жодних повідомлень щодо стану рахунку, нарахування відсотків, а також будь-яких вимог чи попереджень від кредитора. Зазначає, що позивач фактично продовжив нарахування відсотків за договором, дія якого припинилася, що свідчить про безпідставне збільшення розміру заборгованості. Крім того, зауважує, що квитанція про перерахування кредитних коштів позивачем у сумі 10000,00 грн. не є беззаперечним доказом фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не містить належних відомостей щодо отримувача коштів, номера банківської картки або рахунку відповідача, підтвердження зарахування коштів саме на рахунок відповідача, банківської виписки про фактичне виконання операції. Наявність на квитанції печатки АТ КБ «ПриватБанк» також не підтверджує факту отримання відповідачем грошових коштів саме у межах спірних правовідносин. Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 комісії зазначає, що позивач не надав суду жодного належного пояснення щодо правової природи зазначених комісій; підстав їх нарахування; порядку їх обчислення; періодів, за які вони були нараховані; того, чи включені вони до загальної суми заборгованості та яким саме чином враховувалися при її визначенні. Фактично зазначена комісія є прихованою платою за користування кредитом, що призводить до суттєвого збільшення вартості кредиту. Посилання позивача на п. 3.3.4 договору як на підставу для дострокового стягнення заборгованості, є безпідставним та не підлягає врахуванню судом. Також вказує, що вартість послуг адвоката у розмірі 16000 грн. не відповідає дійсному та фактичному обсягу роботи адвоката, характеру його роботи та зусиль, які були витрачені на написання позову, складності справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій відповіді на відзив просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що Умовами договору та правил визначено, що кожен день подальшого користування кредитними коштами після спливу строку кредитування є погодженим сторонами способом продовження строку кредитування. Відтак саме продовження користування кредитом та неповернення заборгованості у визначений договором строк є юридичним фактом, з яким договір пов`язує настання пролонгації. Таким чином, твердження відповідача про необхідність подання окремої заяви, укладення додаткової угоди чи направлення окремих повідомлень не відповідають змісту укладеного договору. Більше того, як вбачається з розрахунку ТОВ «Мілоан» 06.08.2021 боржник фактично сплатив 3720 процентів по кредиту, 1000 грн. комісії за пролонгацію, 1000 грн. сплата тіла кредиту та 21.08.2021 боржник фактично сплатив 3720 процентів по кредиту, 3616 грн. комісії за пролонгацію, 900 грн. сплата тіла кредиту. Твердження відповідача про відсутність деталізації є оціночними та не спростовують факту існування заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок містить усі істотні складові боргу: тіло кредиту, проценти, комісії, дати та суми. Крім того, відповідач не надав власного контррозрахунку заборгованості, не спростував правильність конкретних арифметичних нарахувань та не довів помилковість розрахунку позивача належними та допустимими доказами. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Враховуючи, що первісний кредитор не є банком, відповідна операція була здійснена оператором платіжних послуг на підставі укладеного між сторонами договору, який є частиною господарської діяльності товариства. Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією liqpay. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку НОМЕР_1 , якою він користується, не надходили. Звертає увагу, що ні первісний кредитор, ні Позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність», тому небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Також вказує, що ТОВ «Вердикт Капітал» нарахування процентів здійснювалося не на підставі окремої згоди відповідача, а на підставі умов кредитного договору, з якими відповідач погодився при його укладенні. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача зазначає, що заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
01.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №3949558, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн. в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 1.5.2 вказаного договору проценти за користування кредитом - 7500 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, п. 1.6 – стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Крім того, умовами кредитного договору передбачено пролонгацію строку кредитування.
29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29-11-102, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3949558 від 01.07.2021.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3949558 від 01.07.2021.
Згідно Реєстру боржників до зазначеного договору про відступлення права вимоги, заборгованість відповідача становить 63073,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 8100,00 грн.; заборгованість за відсотками 53073,50 грн., заборгованість за комісіями 1900,00 грн.
Суд зазначає, що в силу положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти.
Отже, позивачем доведено факт укладення відповідачем з ТОВ «Мілоан» Договору №3949558 про споживчий кредит від 01.07.2021, а також фактичного отримання позичальником кредитних коштів у сумі 10000 грн. Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Позивач, пред`явивши вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримано в кредит), стягнути заборгованість за процентами у сумі 53073,50 грн., нарахованими за користування кредитними коштами у період з 01.07.2021 по 29.10.2021. 
Так, відповідно до п.1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 01.07.2021 (строк кредитування). 
За змістом пп. 1.5.2. та п. 1.6. Договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді процентів за користування кредитом: 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та стандартної процентної ставки, яка становить 5,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.
Відповідно до п.2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, наданого позивачем, відповідачем 06.08.2021 та 21.08.2021 було здійснено платежі зі сплати процентів по кредиту, комісії за пролонгацію та тіла кредиту.
Таким чином, відбулась пролонгація строку кредиту на кількість днів, зазначених в пп. 2.3.1.1 Договору, а саме на 15 днів, тобто до 21.08.2021 включно та на 15 днів до 05.09.2021 року включно.
Після спливу строку кредиту, з урахування строку пролонгації - 05.09.2021 жодних платежів з погашення кредиту та сплати відсотків відповідач не здійснював.
Однак, як вбачається з вищезазначеного розрахунку позикодавцем продовжувалися нараховуватися позичальнику проценти за користування кредитом за період з 06.09.2021 по 29.10.2021 (30 днів) за стандартною процентною ставкою згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2 Договору.
Між тим, належних та допустимих доказів повторної пролонгації кредитного договору №3949558 від 01.07.2021 матеріали справи не містять, оскільки відсутні докази про продовження строку користування кредитом за ініціативою позичальника.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти, нараховані у межах строку дії договору з урахуванням пролонгації та часткової сплати нарахованих процентів у строк, визначений п. 2.3.1.1 Договору, а саме у період з 01.07.2021 по 05.09.2021 за ставкою 2.50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 7073,50 грн. (14412,50 грн. (нараховані відсотки за 30 днів з урахуванням пролонгації) – 7339,00 грн. (часткова сплата відсотків відповідачем 06.08.2021 та 21.08.2021). Відсотки, які нараховані після спливу строку кредитування (з 06.09.2021 по 29.10.2021), не підлягають стягненню з відповідача.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
До того ж, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування статей 1048 та 625 ЦК України. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
Разом з тим, суд не бере до уваги відсотки, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за даним кредитним договором у сумі 35235,00 грн, оскільки із наданого розрахунку неможливо встановити за який саме період нараховано вказану суму, за якою процентною ставкою здійснювалося нарахування, на яку суму залишку кредиту проводилося таке нарахування, на підставі яких умов договору здійснено такі нарахування, чи враховувалися здійснені відповідачем платежі. 
Оскільки відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконала, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості не надала, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних нею кредитних коштів та відсотків у вказаному розмірі або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за кредитом в сумі 15173,50 грн., з яких 8100,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 7073,50 грн. - заборгованість за відсотками у вказаний період.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісійними винагородами в розмірі 1900,00 грн., суд зазначає на таке.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом /стаття 215 ЦК України/.
За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.
Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.
Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції /пункти 17, 23 статті 1/.
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми комісії.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано відповідні докази.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідачки на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість в розмірі 15173 грн. 50 коп.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 640 грн. 49 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса: м. Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя         Олексій ПОПОВ