ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2026 р. м. Рівне Справа№ 918/803/25(569/27868/25) 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Костюкович Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" (08205, Київська обл., Бучанський р-н, місто Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3; код ЄДРПОУ 44280974)
до відповідача  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 )
про стягнення 10 396 грн 96 коп.

у межах справи за заявою  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про неплатоспроможність

у судове засідання сторони не з`явились
ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 10 396 грн 96 коп.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.01.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 569/27868/25.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2026 позов задоволено. Ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" заборгованість за договором кредиту №ДП 0012672 в розмірі 10 396,96 грн., з яких: 5 086,84 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 486,44 грн. сума заборгованості за процентами; 823,68 грн. сума заборгованості за комісією, а також крім цього судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп.
Ухвалою від 18.05.2026 заочне рішення від 11.02.2026 скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному порядку в судовому засіданні на 04.06.2026.
Ухвалою від 04.06.2026 постановлено передати матеріали цивільної справи № 569/27868/25 до Господарського суду Рівненської області, на розгляді якого перебуває справа № 918/803/25 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 .
25 червня 2026 року від Рівненського міського суду надійшли матеріали справи № 569/27868/25.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.06.2026 дану справу передано на розгляд судді Пашкевич І.О. у провадженні якої перебуває справа № 918/803/25 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність та присвоєно номер № 918/803/25(569/27868/25).
Суд зазначає, що ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник. 
Зокрема, абз 1 ч. 2 ст. 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, за умови відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без відкриття нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про неплатоспроможність задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою від 18.09.2025 відкрито провадження у справі № 918/803/25 про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на 120 днів. Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шендеру Олену Миколаївну. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати майно. Строк виконання всіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 вважається таким, що настав.
Ухвалою від 27.01.2026 клопотання керуючого реструктуризацією Шендери Олени Миколаївни про затвердження плану реструктуризації вих. № 02-01/918/803/25-1 від 26.01.2026 - задоволено. Затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі № 918/803/25 про неплатоспроможність фізичної особи - ОСОБА_1 у редакції, схваленій рішенням зборів кредиторів боржника, оформленим протоколом № 3 від 26.01.2026. Постановлено, що з дня затвердження судом Плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в Плані реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 . Припинено повноваження керуючого реструктуризацією Шендери Олени Миколаївни у справі № 918/803/25. Зобов`язано ОСОБА_1 не пізніше п`яти днів після закінчення строку виконання Плану реструктуризації боргів боржника, а також за наявності підстав для дострокового припинення процедури реструктуризації боргів - надати суду та кредиторам АТ "Акцент-Банк" , АТ КБ "ПриватБанк", ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", АТ "УНІВЕРСАЛ Банк", ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», АТ "ТАСКОМБАНК", включеним до плану реструктуризації боргів, Звіт про виконання плану реструктуризації боргів. До звіту про виконання плану реструктуризації боргів боржника додаються докази задоволення вимог кредитора згідно з таким планом.
Отже, враховуючи викладене, справа № 918/803/25(569/27868/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 10 396 грн 96 коп. підлягає розгляду у межах справи № 918/803/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Ухвалою від 08.07.2026 прийнято справу № 918/803/25(569/27868/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 10 396 грн 96 коп. до свого провадження в межах провадження у справі про неплатоспроможність № 918/803/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.08.2026.
18 серпня 2026 року судом встановлено, що позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання.
Позивач про час дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставлення ухвали від 08.07.2026 до його електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 15.07.2026 о 10:32 год.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, серед іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до абз 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Позивач причини неявки суд не повідомив.
В той же час у п. 4 прохальної частини позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" просило суд позовну заяву розглядати за відсутні його представника. 
Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У відповідача відсутній електронний кабінету підсистемі Електронний суд ЄСІТС, відтак суд здійснив направлення ухвали від 08.07.2026 на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (трек-номер відправлення - R067227938487).
Ухвала від 08.07.2026 повернулася до суду за зворотньою адресою із зазначенням причин повернення: "Одержувач відсутній за вказаною адресою. Україна. 33019, м. Рівне. 20.07.2026". Із датою відмітки поштового зв`язку - 20.07.2026.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою від 08.07.2026 для відповідача є відсутність вказаної особи за адресою місця знаходження, відтак суд дійшов висновку, що в розумінні вимог ГПК України вказана ухвала вважається врученою відповідачу 20.07.2026.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.
Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та з огляду на наявність вказаної заяви позивача, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі відповідача та без участі представників позивача та відповідача.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 08.07.2026 серед іншого, запропоновано відповідачу у строк протягом 15-ти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України; у строк протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України;
Враховуючи, що відповідач вважається таким що отримав ухвалу від 08.07.2026 - 20.07.2026, то строк на подання відзиву тривав до 04.08.2026 включно та наразі сплинув.
Відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №ДП 0012672, за умовами якого, Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 5 500,00 грн. строком на 126 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.9 % яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1 650,00 грн.). Заборгованість відповідача за договором кредиту складає 10 396,96 грн., з яких: 5 086,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4486,44 грн. - сума заборгованості за процентами; 823,68 грн. - сума заборгованості за комісією. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав ні перед Кредитодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», котре набуло право вимоги за договором кредиту №ДП 0012672 на підставі договору факторингу.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.03.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №ДП 0012672, умовами якого визначено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 5 500,00 грн. строком на 126 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.9 % яка нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1 650,00 грн.).
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання/введення позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор 36mYO0i1, що був надісланий на вказаний Відповідачем/Позичальником номер телефону) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) і може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею і 12 цього Закону.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання с використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За приписами п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних, даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до п.12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Одноразовий, ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом із наявних матеріалів справи встановлено, що 21.03.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №ДП 0012672 із застосуванням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий спосіб укладення договору відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а відтак укладений між сторонами договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та є належною правовою підставою виникнення цивільних прав та обов`язків сторін.
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №ДП 0012672 від 21.03.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_2 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon), що підтверджується квитанцією №44254-46672-62403 від 21.03.2025.
Із урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які ґрунтуються на укладеному в електронній формі Договорі про споживчий кредит, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» виконав свій обов`язок щодо надання кредитних коштів, а відповідач набув обов`язку повернути отриману суму кредиту, процентів та комісії.
Позивач вказує, що відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та комісією.
ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МАЙБІЗ» та позивач ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклали між собою Договір факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №ДП 0012672 від 21.03.2025.
Судом встановлено, що позивач є фінансовою установою, з правом надання послуги - факторингу, надання коштів та банківських металів у кредит (відповідно до Витягу із Державного реєстру фінансових установ.
Згідно п.2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта/Кредитодавця до Фактора/Позивача вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимог №14/10/25 від 14.10.2025 Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №14/10/25 від 14.10.2025 в тому числі до Відповідача в сумі 10 396,96 грн. з яких 5 086,84 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 486,44 грн. - сума заборгованості за відсотками, 823,68 грн. - сума заборгованості за комісією.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено, що позивач набув право вимоги до боржника (відповідача) за Договором факторингу № 14/10/25 від 14.10.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача за договором кредиту складає 10 396,96 грн., з яких: 5 086,84 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 486,44 грн. сума заборгованості за процентами; 823,68 грн. сума заборгованості за комісією.
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня, 2018 року у справі № 310/11534/13- та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цих же постановах Велика Палата Верховного Суду зазначає, що права кредитора після закінчення строку кредитування підлягають захисту відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: кредитор отримує право нараховувати відсотки річних від простроченої суми позики (кредиту).
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач, отримавши кредит у розмірі 5 500 грн 00 коп. спромігся погасити для кредитодавця лише його частину з яких 03.04.2025 тіло кредиту у сумі 202 грн 33 коп., 17.04.2025 тіло кредиту в розмірі 210 грн 83 коп.
Відтак розмір основного боргу, що підтверджується матеріалами справи та правомірно заявлений позивачем до стягнення із відповідача становить 5 086 грн 84 коп.
Позивач правомірно здійснив нарахування процентів за користування кредитом у межах визначеного сторонами Договору періоду, тобто із 21.03.2025 по 24.07.2025 включно. Відтак розмір процентів, що підтверджується матеріалами справи та правомірно заявлений позивачем до стягнення із відповідача становить 4 486 грн 44 коп.
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам та доводам позивача, суд дійшов висновку що з відповідача на користь позивача за договором стягненню підлягає заборгованість у вигляді тіла кредиту та заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України та умов Договору.
Разом з тим як вбачається, позивач також нарахував та заявив до стягнення з відповідача комісію в розмірі 823 грн 68 коп.
У преамбулі Договору від 21.03.2025 визначено, що комісія - це платіж, який нараховується позичальнику за надання кредиту. Комісія нараховується одноразово т а визначається в Договорі.
Виходячи із змісту кредитного договору, даний кредит є споживчим.
Проаналізувавши умови Договору від 21.03.2025 суд виснує, що сторони узгодили між собою, що комісія нараховується позичальнику за надання кредиту. Як видно, комісія нарахована у сумі 1 650 грн 00 коп, з яких сплачено 826 грн 32 коп. Несплаченими залишилися 823 грн 68 коп. комісії.
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), - заразом банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
У постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Окрім того, у п.п. 31.28-31.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19) зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначено, що суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. 
З урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.05.2021 у справі №904/5748/18, постанові Верховного Суду України від 03.08.2022 у справі №927/92/21(927/351/21) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, суд доходить висновку, що нарахування винагороди банком можливе лише у разі фактичного надання клієнту окремих банківських послуг, а не за дії, що є складовою виконання банком власних обов`язків за кредитним договором або пов`язані виключно з користуванням кредитом, за яке вже передбачена сплата процентів.
Судом встановлено, що відповідно до умов Договору від 21.03.2025 комісія є одноразовим платежем, який нараховується позичальнику за надання кредиту, а її розмір визначений безпосередньо умовами Договору, з якими відповідач ознайомився та погодився при його укладенні.
Суд бере до уваги, що вищенаведені правові висновки Верховного Суду стосуються, щомісячної комісії за обслуговування (управління) кредитом, розрахунково-касового обслуговування, ведення кредитної справи та інших платежів за дії кредитодавця, які не є самостійною банківською послугою для споживача. Водночас у даній справі предметом спору є одноразова комісія за надання кредиту, яка прямо передбачена умовами укладеного між сторонами договору, а не плата за його подальше обслуговування чи супровід.
З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 823 грн 68 коп.
Із урахуванням викладеного у сукупності суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір за подання даного позову складає 2 422 грн 40 коп. (позов подано через підсистему Електронний суд" ЄСІТС 26.12.2025).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у належному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією №579936739.1 від 16.12.2025.
У листі Рівненського міського суду № 569/27868/25 повідомлено, що судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. зараховано до державного бюджету. Вказане також підтверджується випискою про зарахування судового збору від 18.12.2025.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. покладається на відповідача.
У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 4 500 грн 00 коп витрат на правничу допомогу.
Згідно з частинами першою та третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частини перша, друга, третя та четверта статті 126 Господарського процесуального кодексу України містять такі норми:
1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Дослідивши матеріали справи суд виснує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" належним чином підтвердило понесені витрати на професійну правничу допомогу, надані адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною у сумі 4 500 грн 00 коп. шляхом надання суду наступних документів: договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, витяг з акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 11.12.2025, ордер серії АХ № 1287256 від 03.09.2025 на надання правничої допомоги адвокатом Ткаченко Юлією Олегівно для Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" у всіх судових установах України; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2099 від 03.04.2018.
Ці докази є належними і допустимими для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 (справа №910/13071/19) звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Разом з тим, на адресу суду від боржника не надходило клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката зв`язку з їх неспівмірністю.
В той же час суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Дослідивши витяг з Акту № 2-ДІЛ приймання передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 22.08.2025 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та їх вартості, суд встановив, що адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною надана наступна правова допомога Товариству з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп", а саме:
- вивчення наявних у Клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у Клієнта необхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви - вартість 500 грн 00 коп.;
- судовий супровід в суді першої інстанції: Підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи, в тому числі представництво інтересів Клієнта в суді (Адвокат самостійно подає позовну заяву від імені Клієнта, представляє інтереси як представник Клієнта в суді.
Отже, загальна вартість виконаних робіт - 4 500 грн 00 коп
Разом з тим, дослідивши зміст пунктів витягу з Акту № 2-ДІЛ приймання передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 22.08.2025, суд дійшов висновку, що зазначені в них види правничої допомоги фактично охоплюють одні й ті самі дії адвоката.
Суд виснує, що включення до витрат на правову допомогу вивчення наявних у клієнта документів мають організаційний характер, є складовими підготовки позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
Суд враховує, що витрати на професійну правничу допомогу не можуть слугувати способом збагачення позивача, а підлягають включенню до судових витрат лише у необхідному та співмірному обсязі, відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України. При цьому оцінюється реальна складність справи, обсяг та характер наданих адвокатом послуг, а також фактичні витрати кредитора, пов`язані з правничою допомогою, з метою уникнення надмірного навантаження на боржника та забезпечення справедливого розподілу судових витрат.
Відтак суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, та, керуючись критеріями реальності, необхідності, розумності і співмірності таких витрат, дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у вигляді п. 2 витягу з Акту № 2-ДІЛ приймання передачі правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 22.08.2025, загальною вартістю 4 000,00 грн.
У задоволенні вимоги про стягнення решти 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, оскільки послуги, зазначені у пункті 1 Акта не є самостійними видами професійної правничої допомоги, а охоплюються комплексною послугою зі складання та подання позовної заяви, у зв`язку з чим їх окреме відшкодування не відповідає критеріям співмірності та розумності судових витрат.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 196, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" до ОСОБА_1 про стягнення 10 396 грн 96 коп. у межах справи за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність задовольнити.
2. Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп" (08205, Київська обл., Бучанський р-н, місто Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3; код ЄДРПОУ 44280974) 5 086 (п`ять тисяч вісімдесят шість) грн 84 грн. тіла кредиту, 4 486 (чотири тисячі чотириста вісімдесят шість) грн 44 коп. процентів, 823 (вісімсот двадцять три) грн 68 коп. заборгованості за комісією, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору, 4 000 (чотири тисячі) грн 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
4. Судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн 00 коп. залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Деал Фінанс Груп".
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складене та підписане суддею "24" серпня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич