ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2026 | м. Дніпро | Справа № Б29/59/04 (201/15806/15-ц)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі: 
за позовом Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України (52052, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Горького, вулиця Наукова, будинок 8; ідентифікаційни код 0337461) 
до відповідача-1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний НОМЕР_1 ) 
відповідача-2 Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради (49000, місто Дніпро, вулиця Воскресенська, будинок 16; ідентифікаційний код 38114671)
третя особа-1 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 40392181)
третя особа-2 Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514) 
про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, витребування майна 
в межах справи №Б29/59/04
за заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (м. Київ)
до боржника Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірми "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (с. Горького Дніпропетровського району Дніпропетровської області) 
про визнання банкрутом.
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №Б29/59/04 про банкрутство Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України (далі – Боржник). 
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2011 Боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 
У жовтні 2015 року Боржник звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 та Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (далі – Управління), правонаступником якого є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про: 
- визнання незаконним і скасування розпорядження Управління від 28.01.2015 №ЗЖ-15 (далі – Розпорядження) про передачу в приватну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 (з урахуванням подальшої зміни назв – АДРЕСА_3 , далі – Квартира);
- визнання недійсним свідоцтва про право власності на Квартиру від 28.01.2015 серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням (далі – Свідоцтво);
- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Іванченко Лариси Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №19448654 від 18.02.2015;
- визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право власності на Квартиру, що є підставою для виселення її з Квартири та зняття з реєстрації;
- витребування у ОСОБА_1 . Квартири шляхом її передачі Боржнику. 
Позов мотивовано тим, що Боржник як правонаступник Науково-виробничої дослідної агрофірми "Наукова" є власником Квартири, тоді як Відповідач-2 не мав повноважень щодо розпорядження нею, зокрема, шляхом передання її у власність третіх осіб, адже рішення про передання Квартири до комунальної власності визнано недійсним в судовому порядку, а ОСОБА_1 вселилася до Квартири на підставі судового рішення, яке в подальшому скасовано. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16.07.2021 у справі №201/15806/15-ц, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 22.03.2023, позов задоволено. 
Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 зазначені судові рішення скасовано, справу передано до Господарського суду Дніпропетровської області, на розгляді якого перебуває справа №Б29/59/04 про банкрутство Боржника. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025, позов задоволено в повному обсязі. 
Судові рішення мотивовано встановленням обставин, які свідчать про відсутність у ОСОБА_1 достатніх правових підстав для проживання в Квартирі, а в Управління – повноважень розпоряджатися Квартирою, зокрема, шляхом передачі її у власність третіх осіб. 
Постановою Верховного Суду від 05.03.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 у справі №Б29/59/04(201/15806/15-ц) скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2026 справу №Б29/59/04(201/15806/15-ц) передано судді Бєлік В.Г. на розгляд.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2026 прийнято позовну справу №Б29/59/04(201/15806/15-ц) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 14.07.2026, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення про відмову у задоволенні позову. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2026 в задоволенні позову Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України відмовлено у повному обсязі. 
20.07.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України" (код ЄДРПОУ 03374617) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 144 000,00 (Сто сорок чотири тисячі гривень 00 копійок), у зв`язку з представництвом інтересів ОСОБА_1 по справі №Б29/59/04 (201/15806/15-ц). 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2026 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивачу запропоновано протягом п`яти днів з дня отримання копії зазначеної ухвали подати до суду відзив (заперечення) на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з доказами його направлення іншим учасникам справи.
Станом на день ухвалення додаткового рішення від позивача до суду не надходило відзиву (заперечень) на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
У встановлений судом строк від позивача не надійшло відзиву (заперечень) на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з чим суд вирішує заяву за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши подану заяву, суд зазначає таке.
Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При поданні відзиву (першої заяви по суті справи) по справі №Б29/59/04 (201/15806/15-ц) 23.02.2024 ОСОБА_1 було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в сумі 40 000,00 грн., який однак значно збільшився враховуючи перегляд справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій, а також направлення Верховним Судом справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Належить зазначити, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частина 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
З наведених обставин вбачається, що відповідачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано договір про надання правової допомоги, додаткову угоду, розрахунок витрат, акт приймання-передачі наданої правової допомоги та рахунок.
Разом з тим, відповідно до умов Додаткової угоди №1 від 14.02.2024 до Договору №27/02/23 про надання правової допомоги від 27.02.2023, клієнт зобов`язаний сплатити вартість наданої правничої допомоги протягом 60 календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням у справі № Б29/59/04 (201/15806/15-ц). Обсяг та вартість наданої правничої допомоги підтверджуються розрахунком витрат, актом приймання-передачі та оплачуються клієнтом на підставі виставлених адвокатським об`єднанням рахунків.
З наданих матеріалів вбачається, що 17.07.2026 Адвокатським об`єднанням “ПРАВА СПРАВА” складено розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 та виставлено рахунок №1 на суму 144 000,00 грн.
Таким чином, на момент звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення у відповідача виник обов`язок щодо оплати вартості правничої допомоги, який підлягає виконанню протягом строку, визначеного договором. Отже, зазначені витрати є такими, що підлягають сплаті відповідачем.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів тощо).
Отже, сама по собі відсутність на момент розгляду заяви доказів фактичної сплати відповідачем вартості правничої допомоги не є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, якщо обов`язок їх сплати підтверджений належними доказами.
Водночас суд, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний перевірити не лише наявність договору та документів, що підтверджують обсяг наданих послуг, а й співмірність заявленої до стягнення суми зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, ціною позову та значенням справи для сторони відповідно до вимог статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Лише після оцінки зазначених обставин суд вирішує питання щодо наявності підстав для стягнення витрат у повному обсязі або їх зменшення за наявності відповідного клопотання чи встановлення їх неспівмірності.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом з тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Проте, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі N 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Водночас, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Поряд з цим не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Суд звертає увагу, що роботи з опрацювання пакета первинних документів щодо взаємовідносин сторін на предмет його достатності, аналіз судової практики з питань, пов`язаних з предметом спору, є складовою частиною роботи зі складання відзиву. 
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи критерії реальності, необхідності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, передбачені статтями 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що відшкодування витрат на правничу допомогу не повинно призводити до надмірного збагачення сторони, на користь якої вони стягуються, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача.
При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, суд врахував категорію та складність справи, характер спірних правовідносин, обсяг фактично наданої правничої допомоги, а також значення виконаних адвокатом робіт для вирішення спору. Водночас суд бере до уваги, що не всі доводи, викладені представником відповідача у відзиві та письмових поясненнях, були покладені судом в основу прийнятого рішення, а окремі правові позиції не вплинули на висновки суду щодо вирішення спору по суті. За таких обставин заявлена до відшкодування сума 144 000,00 грн не відповідає критерію співмірності зі складністю справи та фактичним обсягом правничої допомоги, яка мала значення для вирішення спору.
З урахуванням наведеного суд вважає обґрунтованим та співмірним стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн, що відповідає принципам справедливості, розумності та пропорційності.
Керуючись статтями 74, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробнича дослідна агрофірма "Наукова" Національної академії аграрних наук України (52052, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Горького, вулиця Наукова, будинок 8; ідентифікаційни код 0337461) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн., про що видати наказ.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового додаткового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано - 31.07.2026.

Суддя | | В.Г. Бєлік