Справа № 136/880/26
провадження № 2/136/438/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року    м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Шпортун С.В.,
за участі секретаря судового засідання Белінської С.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, у порядку письмового провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої дитини, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач), мотивуючи тим, що вони із відповідачем є батьками дитини ОСОБА_3 , який досяг повноліття та якому встановлено інвалідність з дитинства група - І (перша) «А», безтерміново, рішенням суду його визнано недієздатним, внаслідок хронічного психічного розладу та нездатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а її призначено його опікуном. Син проживає з нею, в силу хвороби та його стану здоров`я вона здійснює за ним постійний сторонній догляд, забезпечує усі умови для його нормального розвитку, проживання, харчування, несе усі витрати по лікуванню, тоді як відповідач, будучи фінансово спроможним, маючи дохід, добровільно не надає допомоги на утримання сина та його лікування, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і на весь час непрацездатності.
У визначений судом строк відповідач через представника подав відзив, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, розмір аліментів, які відповідач згоден та спроможний сплачувати на утримання їх спільного із позивачем повнолітнього непрацездатного сина визначив у 1/10 частці від його доходу, мотивуючи тим, що являється військовослужбовцем та після проходження БЗВП з січня 2026 року має грошове забезпечення, розмір якого у середньому становить 40 тис. грн. на місяць. Ураховуючи те, що на період воєнного стану, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року №1263 «Про внесення зміни до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» розмір доходу, з якого будуть стягуватись аліменти з військовослужбовця, яким є відповідач по справі, є значним, оскільки крім іншого включає додаткову винагороду, яка виплачується, вважав достатнім зазначений розмір аліментів для забезпечення потреб непрацездатної повнолітньої дитини, які з нього можуть стягуватись, з огляду на рівень доходу позивача та її обов`язок нести утримання дитини. У рамках даної справи, просив врахувати, що одружений з ОСОБА_4 , в шлюбі з якою утримує та виховує спільну дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто має інших дітей та надає матеріальну допомогу непрацездатним батькам - пенсіонерам: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які з ним проживають. 
Ухвалою суду від 20.05.2026 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (викликом) сторін. 
У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у порядку письмового провадження, у зв`язку із чим фіксація технічними засобами обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 7), батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
Судом встановлено, що на час подання даного позову до суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття.
Відповідно до Витягу з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи №215/25/1417/В ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено інвалідність з дитинства, група – І (перша) «А», безтерміново, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 7).
Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю №215/25/1417/І (а.с.15-18) ОСОБА_3 потребує постійної реабілітації, у зв`язку із розумовою відсталістю, внаслідок чого встановлено безтермінову групу інвалідності та значним обмеженням дієздатності.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 20.01.2026 у цивільній справі №136/353/25, ОСОБА_3 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, призначивши його опікуном ОСОБА_1 (а.с. 19-21).
Із відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за №2997 від 28.04.2026 (а.с.10) та Витягів з реєстру територіальної громади (а.с.8, 9) встановлено, що ОСОБА_3 проживає та зареєстрований разом зі позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою АДРЕСА_1 .
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання.
Правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються обов`язків батьків по утриманню повнолітніх непрацездатних дітей і регламентуються нормами Сімейного кодексу України.
На підставі приписів ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N 1058-IV, визначено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Наведене кореспондується також із роз`ясненнями наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".
З аналізу вказаних правових норм та роз`яснень слідує, що для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, II чи III групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття та якому встановлено інвалідність з дитинства група - перша «А», безтерміново, рішенням суду його визнано недієздатним, внаслідок хронічного психічного розладу, йому встановлено основний діагноз F73.1, має супутні діагнози: G40.20, G80.03, F80.8, унаслідок чого потребує постійного стороннього догляду, наявна потреба у забезпеченні допоміжних засобів реабілітації, медичних засобів, тощо, позивача призначено його опікуном. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, обставини щодо надання постійного стороннього догляду, в силу хвороби та його стану здоров`я, після досягнення дитиною повноліття забезпечення розвитку, проживання, харчування, лікування саме позивачем, відповідачем не заперечувались та не спростовано.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2026 році, зокрема для осіб, які втратили працездатність - 2595 гривень.
З урахуванням тяжкості хвороби, ОСОБА_3 встановлена І група інвалідності «А», безтерміново, до такої групи належать особи із занадто серйозним/значним ступенем обмежень, а в силу рішення суду він визнаний ще й недієздатним, отож в силу психічного здоров`я повністю нездатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежний від опікуна у виконанні життєвоважливих соціально-побутових функцій, що потребує постійної сторонньої допомоги, відтак доведено, що повнолітній син є непрацездатним, має статус особи з інвалідністю, не може обслуговувати себе самостійно та потребує постійної сторонньої допомоги.
За таких обставин доведено потребу повнолітньої дитини у матеріальній допомозі.
Суд зважає, що за наведених обставин, проживання повнолітньої непрацездатної дитини з матір`ю, зобов`язує її нести надмірний тягар (матеріальний, психологічний, моральний) щодо утримання дитини, що презюмується.
Натомість як було встановлено відповідач є працездатною особою, відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 (а.с.36), перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.
Згідно довідки виданої цією ж військовою частиною отримує дохід у вигляді грошового забезпечення помісячно, розмір якого в середньому становить 43 076,94 грн.
Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.38) ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , та є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Батьками відповідача ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 (а.с.39) значиться: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , остання є пенсіонером та отримує пенсію за віком (посвідчення серія НОМЕР_5 ).
Згідно відомостей наданих органом місцевого самоврядування (а.с.25) зареєстрована адреса проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , значиться в АДРЕСА_2 , що відповідає зареєстрованій адресі проживання його батьків.
Зі змісту правових норм, що регулюють вирішення даного спору слідує, що обов`язок утримувати повнолітнього, непрацездатного, може бути покладено судом лише в разі доведеності потребування такої допомоги повнолітнім та об`єктивної можливості надавати таку допомогу повнолітньому зі сторони іншого з батьків, до якого заявлено позовну вимогу.
З урахуванням встановлених обставин вище, суд дійшов переконання, що мінімальний розмір визначеної державою допомоги для особи з інвалідністю є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування повнолітньої дитини, наявності іншого доходу у дитини та позивача не встановлено, тоді як відповідач є працездатним, надано докази в підтвердження його фінансової спроможності, відсутні докази щодо інших аліментних зобов`язань, тощо, відтак підтверджено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу непрацездатному сину.
Визначаючись із розміром аліментів, суд враховує встановлені вище обставини щодо стану здоров`я спільної дитини сторін, основного тягаря утримання дитини покладеного на матір та її матеріального та сімейного стану, приймає до уваги наявність нової сім`ї у відповідача та іншої дитини, обов`язок щодо утримання якої несе відповідач, наявність батьків, з якими відповідач проживає, які є непрацездатними особами пенсійного віку, утім мають отримувати дохід у вигляді пенсії, з урахуванням рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов до переконання, що за обставин даної справи стягненню підлягають аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/5 частки від доходу відповідача щомісячно. 
Суд вважає, що такий розмір відрахувань із доходу відповідача, на переконання суду, є необхідним і достатнім з урахуванням обставин справи, віку особи з інвалідністю та її потреб та відповідатиме фінансовим можливостям обох батьків, зокрема батька та не буде обмежувати іншу дитину в утриманні.
Разом з цим надаючи оцінку доводам відповідача в частині припинення додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, що унеможливить виконання ним аліментного зобов`язання, то суд зауважує, що законодавець забезпечив право особи на звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності відповідних обставин.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.
Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки в діючому СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст. 79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.
Отож аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II груп присуджуються на строк інвалідності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1 331 грн. 20 коп.
Керуючись ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної повнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову – 30.04.2026 і на весь період його непрацездатності.
У решті позову відмовити.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 коп.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники цивільного процесу:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );
Відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 ).

Суддя С.В. Шпортун