МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 р.  	№ 400/12121/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, відповідно до процедури передбаченої ст.263 КАС України, адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до 	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 	
про	визнання протиправними та скасування рішень від 25.09.2025 №142850008155, від 23.10.2025 та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №142850008155 від 25.09.2025 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з не зарахуванням періоду роботи в рф та відсутністю даних про кількість вироблених трудоднів в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС; 2) визнати протиправним та скасувати рішення від 23.10.2025 Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди роботи на КП «Комунсервіс»; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу періоди роботи в рф протягом 01.01.1992 року по 31.05.1992 року та з 23.06.1992 року по 01.10.1992 року, відповідно до трудової книжки від 03.01.1985 року НОМЕР_1 , періоди роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС з жовтня-листопад 1982 року та періоди роботи з липня 2015 року по жовтень 2022 року на КП «Комунсервіс»; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 17.09.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області № 142850008155 від 25.09.2025 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди його роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 31.05.1992 та з 23.06.1992 по 01.10.1992, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 03.01.1985, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. У зв`язку з чим, до загального страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Також, до загального страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС за жовтень-листопад 1982 року відповідно до довідки від 04.06.2025 № 65, оскільки відсутні дані про кількість вироблених трудоднів в колгоспі.
09.10.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про зарахування йому до трудового стажу періоду роботи на КП «Комунсервіс» з липня 2015 року по жовтень 2022 року та призначення пенсії за віком. За результатами розгляду звернення відповідачем надано лист-відповідь від 23.10.2025, яким позивачу відмовлено в зарахуванні до страхового стажу вищезгаданого періоду, оскільки відсутня інформація про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначених періодів його роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.
Відповідач 1: Головне управління ПФУ в Харківській області, своїм правом не скористався, відзиву на позов не надав, своєї позиції стосовно позовних вимог не висловив.
Відповідач 2: Головне управління ПФУ в Миколаївській області позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві обґрунтував свою позиції тим, що рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 25.09.2025 № 142850008155 про відмову позивачу у призначенні пенсії, є правомірним та законним, прийнятим у межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства. Натомість, ГУ ПФУ в Миколаївській області листом №18935-17741/Д-02/8-1400/25 від 23.10.2025 повідомило позивача про вказане рішення Відповідача-1, що не має розцінюватися як рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний лист безпосередньо не породжує для позивача прав чи обов`язків.
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкрито провадження у справі № 400/12121/25 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд розглянув справу 13.07.2026 відповідно до вимог ст. 263 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 17.09.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058- IV (далі - Закон № 1058).
За принципом екстериторіальної заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням ПФУ в Харківській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 142850008155 від 25.09.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж обраховано – 23 роки 04 місяці 02 дні. При цьому, до страхового стажу позивача не було враховано: 
- періоди роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 31.05.1992 та з 23.06.1992 по 01.10.1992, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 03.01.1985, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;
- період роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС за жовтень-листопад 1982 року відповідно до довідки № 65 від 04.06.2025, оскільки відсутні дані про кількість вироблених трудоднів в колгоспі.
09.10.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про зарахування йому до трудового стажу періоду роботи з липня 2015 року по жовтень 2022 року на КП «Комунсервіс» та призначення пенсії за віком. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №18935-17741/Д-02/8-1400/25 від 23.10.2025 позивача повідомлено про те, що в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Однак, зазначений період роботи може бути зараховано до страхового стажу за умови сплати підприємством єдиного внеску.
Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.
Судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.01.1985 наявні записи про трудову діяльність ОСОБА_1 щодо спірних періодів, зокрема:
- запис № 18 від 06.05.1991 про прийняття на роботу машиністом котлів 4 розряду 4 району згідно протоколу № 74-к від 05.05.1991;
- запис № 19 від 31.05.1992 про звільнення з роботи за власним бажанням у зв`язку з переїздом в іншу місцевість (ст. 31 КЗпП РРФСР) згідно протоколу 84-к від 26.05.1992;
- запис № 20 від 23.06.1992 про прийняття на роботу слюсарем з ремонту автотранспорту 3 розряду згідно протоколу 105к від 22.06.1992;
- запис № 21 від 01.10.1992 про звільнення з роботи за прогул (п. 4 ст. 33 КЗпП РРФСР) згідно протоколу №186к від 20.11.1992.
Однак, при розгляді звернення позивача за призначенням пенсії, ГУ ПФУ в Харківській області зарахувало до страхового стажу періоди роботи на території рф лише по 31.12.1991 року. З цього приводу суд зазначає наступне. 
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У відповідності до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" --передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, була багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Відповідно до приписів ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Згідно з ст. ст.5, 6 Угоди, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Отже, Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Тобто, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.
Отже, з 02.12.2022 набрала чинності постанова про вихід з Угоди. Тобто, до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи, яку правову норму необхідно застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню в даній ситуації щодо зарахування періодів роботи позивача на території російської федерації, оскільки вказана Угода була чинною у період роботи позивача. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи.
Відтак, періоди роботи з 01.01.1992 по 31.05.1992 та з 23.06.1992 по 01.10.1992 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС за жовтень-листопад 1982 року у зв`язку із відсутністю даних про кількість вироблених трудоднів в колгоспі, судом встановлено таке. 
Позивачем надано до суду довідку №16 від 14.02.2025 про реорганізацію колгоспу ім. ХХІІ з`їзду КПРС, кінцевим результатом якої стало утворення ТОВ «Софія»; довідку №17 від 14.02.2025 про заробітну плату для обчислення пенсії, в якій містяться відомості про нарахування заробітної плати, зокрема, за жовтень 1982 року; довідку №42 від 13.05.2025 про періоди роботи з травня-вересень 1992 року, видані ТОВ «Софія». Від ГУ ПФУ в Миколаївській області отримано акт №1400-0904-1/3046 від 04.06.2025, яким надано висновок про те, що суми заробітної плати, відображені в довідці №17 від 14.02.2025 не відповідають даним, зазначених в книгах із зарахування заробітної плати за травень, жовтень, листопад 1982 року. Відповідно, надано оновлену довідку №65 від 04.06.2025 про заробітну плату для обчислення пенсії, яка містить інформацію про нарахування заробітної плати, зокрема, за листопад 1982 року. 
Проаналізувавши вказані документи, суд доходить до висновку, що період роботи позивача в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС за жовтень-листопад 1982 року підлягає зарахуванню на підставі довідки №65 від 04.06.2025. Однак судом встановлено, що згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 період роботи за листопад 1982 року вже зарахований до страхового стажу на підставі трудової книжки від 03.01.1985 року НОМЕР_1 (запис № 2 від 30.10.1982 про службу у лавах радянської армії згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ). А тому підстави для повторного зарахування до страхового стажу періоду роботи за листопад 1982 року відсутні, оскільки зазначений період уже врахований при обчисленні страхового стажу позивача. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління ПФУ в Харківській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком №142850008155 від 25.09.2025.
Щодо листа ГУ ПФУ в Миколаївській області №18935-17741/Д-02/8-1400/25 від 23.10.2025, відповідно до якого позивача повідомлено про відсутність у реєстрі застрахованих осіб інформації щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період його роботи на КП «Комунсервіс» з липня 2015 року по жовтень 2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, у ч. 10 ст. 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень ст.106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
На підтвердження оспорюваного трудового стажу позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору №1408-25-12207 від 15.10.2025, з яких вбачається нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , в тому числі, за період з 08.07.2015 року по 31.10.2022 року.
Таким чином позивачем підтверджено трудову діяльність у спірний період роботи.
Відтак, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи з липня 2015 року по жовтень 2022 року, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що несплата роботодавцем за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
В цій частині позов також підлягає задоволенню.
Щодо призначення пенсії, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 26 Закону встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року (станом на досягнення 60-річного віку).
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивачу виповнилось 60 років 11 місяців 01 день, страховий стаж, встановлений рішенням № 142850008155 від 25.09.2025 - 23 роки 04 місяці 02 дні. З урахуванням висновків суду щодо зарахування періодів жовтня 1982 року, з 01.01.1992 по 31.05.1992, з 23.06.1992 по 01.10.1992, з 08.07.2015 по 31.10.2022, страховий стаж позивача становить більше 31 року, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Отже, позов підлягає задоволенню повністю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд використовуючи повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
В даному випадку, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог, та з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, вважає, що для ефективного захисту прав позивача, пенсія йому повинна бути призначена з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – з 17.09.2025.
Зважаючи на зареєстроване місце проживання позивача в Миколаївській області, та враховуючи п. 4.10 Порядку №22-1, суд вважає доцільним зобов`язати призначити пенсію за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 13844159) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, п. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) № 142850008155 від 25.09.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) щодо не зарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоду роботи з 08.07.2015 по 31.10.2022 року в комунальному підприємстві Первомайської міської ради «Комунсервіс».
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 31.05.1992, з 23.06.1992 по 01.10.1992 відповідно до трудової книжки від 03.01.1985 року НОМЕР_1 , період роботи за жовтень 1982 року в колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС, період роботи з 08.07.2015 по 31.10.2022 в комунальному підприємстві Первомайської міської ради «Комунсервіс» та призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком з 17.09.2025 року.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, п. 2, м. Харків, 61022, ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять коп) гривень.
6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 13.07.2026