Справа № 569/27854/25
Провадження 2/681/770/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року           м. Полонне     
Полонський районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У грудні 2025 року надійшла позовна заява від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 43416-03/2025 від 20.03.2025 на загальну суму 17980,00 грн. 
В обґрунтування позову зазначає, що відповідач уклала цей кредитний договір з ТОВ «Стар файненс груп», однак не виконала взятих на себе зобов`язань, унаслідок чого утворилася указана вище заборгованість. 
Також вказує, що 28.08.2025 ТОВ «Стар файненс груп» та позивач уклали договір факторингу № 28082025, на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 43416-03/2025 від 20.03.2025. 
Заборгованість за цим договором становить 17980,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2740,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 9240,00 грн - заборгованість за штрафом. 
Позивач стверджує, що відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення заборгованості ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем після відступлення права вимоги, а тому просить стягнути з відповідача за цим договором заборгованість в сумі 17980,00 грн разом із понесеними судовими витратами. 
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 14.05.2026 за її зареєстрованим місцем проживання. Рекомендоване повідомлення повернулось на адресу суду 02.06.2026 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат отримав відправлення 30.05.2026.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.
2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява надійшла до Рівненського міського суду Рівненської області 22.12.2025.
Ухвалою цього суду від 09.02.2026 справу направлено за підсудністю до Шепетівського міськрайонного суду (а.с. 50).
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 01.04.2026 справу направлено за підсудністю до Полонського районного суду (а.с. 58), яка надійшла 06.05.2026 (а.с. 59). 

Ухвалою суду від 11.05.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 63). 
Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності. 
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. 
3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Дослідивши письмові докази, долучені позивачем до матеріалів справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 20.03.2025 ТОВ «Стар файненс груп» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 43416-03/2025 (а.с. 5-9). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Y461. 
Відповідно до п. 1.1. Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Сума кредиту становить 6000,00 грн, які надавались строком 120 днів. Дата надання кредиту 20.03.2025 та кінцева дата погашення кредиту 17.07.2025. Проценти нараховуються в розмірі 0,90 % в день на залишок заборгованості. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
Факт перерахування коштів у вказаній вище сумі 20.03.2025 підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15.10.2025 (а.с. 15). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №43416-03/2025 від 20.03.2025 (а.с. 16), загальна сума заборгованості відповідача становить 17980,00 грн, яка включає: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2740,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 9240,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (штраф). З цього документа встановлено, що відповідач сплатила на виконання договору 3740,00 грн відсотків та 600,00 грн комісії. 
Судом встановлено, що 28.08.2025 ТОВ «Стар файненс груп» та позивач уклали Договір факторингу № 28082025 (а.с. 18-22) Відповідно до умов цього Договору, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. 
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025, позивач набув права грошової вимоги на указану вище суму до відповідача за кредитним договором №43416-03/2025 від 20.03.2025 (а.с. 25).
4.Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором — дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналізом положень вказаного вище законодавства установлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.
Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Також відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час.
Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.
При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги.
Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі електронного договору, який за правовими наслідками прирівнюється до письмового. Позичальник погодилась з умовами кредитування, отримала кошти, однак зобов`язання з їх повернення належним чином не виконала. 
Аналізуючи надані докази, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення основного боргу та відсотків за договором. Розрахунок заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000,00 грн та відсотків у сумі 2740,00 грн (6000,00 грн тіла кредиту х 0,90 % в день х 120 днів строку кредитування = 6480,00 грн загальної суми нарахованих відсотків, за мінусом 3740,00 грн частково сплачених відповідачем відсотків, що становить 2740,00 грн заборгованості) є арифметично правильним та відповідає умовам договору.
Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги щодо нарахування штрафних санкцій за вищевказаним договором, суд доходить до висновку про відмову в їх задоволенні.
Суд враховує, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу. Спірний кредитний договір укладений під час дії воєнного стану. Відповідно до Закону України № 2120-IX, Цивільний кодекс України доповнено пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення», який передбачає, що у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на це, суд відмовляє у стягненні штрафу за заявленим договором, зокрема 9240,00 грн за договором № 43416-03/2025.
Окрім того, судом встановлено, що відповідач сплатила комісію за надання кредиту в сумі 600,00 грн. Щодо сплати відповідачем комісії за надання кредитів в сумі 600,00 грн суд зазначає наступне. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц та у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, за які банком встановлена комісія, та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними. З матеріалів справи слідує, що умовами договору передбачено стягнення комісій за надання кредиту. Однак, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія. Таким чином умови кредитного договору про сплату відповідачем на користь кредитодавця комісії є нікчемними, внаслідок чого сплачена сума комісії у розмірі 600,00 грн є безпідставною. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22. 
З огляду на те що встановлення та сплата комісії є нікчемною умовою, суд вважає за необхідне зарахувати фактично сплачену ОСОБА_1 суму комісії в розмірі 600,00 грн у рахунок погашення заборгованості за нарахованими відсотками.
Таким чином, обґрунтована заборгованість відповідача за відсотками становить 2140,00 грн (2740,00 грн заявлених - 600,00 грн сплаченої комісії).
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у загальній сумі 8140,00 грн (6000,00 грн тіла кредиту та 2140,00 грн відсотків).
5.Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Загальна ціна позову складала 17980,00 грн. Судом задоволено вимоги на суму 8140,00 грн. Таким чином, відсоткове відношення задоволених вимог до заявлених становить 45,27 % (8140,00 / 17980,00 х 100). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1096,62 грн (2422,40 грн х 45,27 %).
Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 43416-03/2025 від 20.03.2025 в загальній сумі 8140 (вісім тисяч сто сорок) гривень 00 копійок, яка складається з 6000 грн 00 коп. тіла кредиту та 2140 грн 00 коп. відсотків.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1096 (одна тисяча дев`яносто шість) гривень 62 копійки витрат по сплаті судового збору.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, 01032;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення складено 27.07.2026.
Суддя           Сергій ІЛЛЮК