ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2026 р. справа № 300/3029/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить суд:
- призначити особистий прийом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ в режимі відеоконференції. 
- притягнути до відповідальності осіб, які допустили протиправну бездіяльність 
- взяти на особистий контроль виконання судового рішення по справі №260/5035/25 
- надати інформацію з якою періодичністю буде здійснюватися контроль за повнотою та вчасністю виконавчих дій та долучення інформації про контроль до АСВП: 
a. державним виконавцем; 
b. начальником відділу; 
c. начальником Управління;
Позовні вимоги мотивовані тим, що бездіяльністю відповідача порушено право позивача на отримання інформації щодо статусу надісланої скарги, у форматі визначеним порядком №1886, а також право на отримання електронного повідомлення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
20.05.2026 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому серед іншого заявлено вимогу про відвід судді .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 року передано адміністративну справу №300/3029/26 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встанвленому частиною першою ст.. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.05.2026 про відвід судді Шумея М.В. від розгляду адміністративної справи №300/3029/26 - відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
17.06.2026 року від Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що Порядок роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання визначає виключно внутрішній регламент та процедури діяльності інституцій (органів державної влади, підприємств, установ та організацій) і встановлює правила внутрішнього документообігу. На правовідносини з громадянами, які реалізують своє право на звернення шляхом направлення листів, заяв чи скарг, суворі технічні вимоги цього Порядку (зокрема, щодо формування справ, форматів архівних пакетів чи автоматизованого технологічного сповіщення) не поширюються. Таким чином, вимога щодо обов`язкового надсилання на адресу Позивача електронного повідомлення про отримання, реєстрацію або відхилення електронного документа є юридично необґрунтованою та не має належних правових підстав.
22.06.2026 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що відповідач у даній справі жодним чином не аргументував, чому вважає , що на спірні правовідносини які розглядаються не поширюються вимоги Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання визначає виключно внутрішній регламент та процедури діяльності інституцій (органів державної влади, підприємств, установ та організацій).
Суддя Шумей М.В. згідно наказу № 115-В від 06.07.2026 року у період з 20.07.2026 року по 19.08.2026 року перебував у відпустці.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Позивач надсилав відповідачу скаргу у формі електронного документа.
Позивач вважає, що відповідач ігнорує вимоги чинного законодавства оскільки не надіслав йому електронне повідомлення про доставку/отримання/реєстрацію/відмову в реєстрації електронного документа адресатом вхідного електронного документа у формі визначеній чинним законодавством.
Свою позицію позивач аргументує тим, що відповідно до п.1 глави 7 розділу ІІІ Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання (Затверджено наказом Міністерства юстиції України 11.11.2014 року №1886/5) (далі - Порядок №1886) Після технічної перевірки вхідного електронного документа працівником служби діловодства, відповідальним за опрацювання вхідних електронних документів, створюється електронне повідомлення про доставку/ отримання/ реєстрацію/ відмову в реєстрації електронного документа адресатом цього електронного документа, яке надсилається його відправнику (автору).
Після надсилання електронного документа позивач в телефонному режимі контактував з працівниками Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України і повідомляв про порушення чинного законодавства, а саме про те, що він не отримав електронного повідомлення. 
Електронного повідомлення у форматі визначеному у додатку 8 чи 9 до Порядку №1886/5 позивач не отримав, в зв`язку з чим позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Відносини щодо реалізації громадянами права на звернення регулюються спеціальним Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.
Відповідно до частини першої та шостої статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення також може бути надіслано з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. 
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не надіслав йому повідомлення про реєстрацію електронної скарги у формалізованій формі (згідно з Додатками 8 або 9), передбаченій Порядком роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2014 № 1886/5 (далі — Порядок № 1886/5). 
Суд відхиляє ці доводи позивача з огляду на таке. 
За нормативним змістом пунктів 1, 2 Розділу І Порядку № 1886/5 цей акт встановлює загальні вимоги щодо ведення електронного документообігу та організації роботи з електронними документами у діловодстві в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності, а також щодо їх підготовки до передавання на архівне зберігання. Порядок регулює внутрішні алгоритми створення, оформлення, проходження та збереження електронних документів, а також автоматизований міжвідомчий обмін документами між установами — суб`єктами електронного документообігу через СЕВЕО. 
Водночас порядок реалізації права громадянина на подання звернення електронною поштою та отримання підтвердження регулюється Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-IV та Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. 
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, безпосередньо зазначено позивачем у позовній заяві, що відповідач у відповідь на надіслану скаргу направив на електронну адресу позивача лист такого змісту: «Доброго дня. Ваша скарга, що надійшла на електронну пошту Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зареєстрована 05.05.2026 №Л-171/3/11.2-12». 
Зазначене електронне повідомлення містить усі необхідні реквізити, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 851-IV: відомості про суб`єкта, який прийняв документ, підтвердження факту одержання та реєстрації електронного документа, дату реєстрації (05.05.2026) та вхідний реєстраційний індекс (№ Л-171/3/11.2-12). 
Таким чином, відповідач належно виконав обов`язок щодо сповіщення позивача про прийняття та реєстрацію його скарги.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом цієї норми та усталеної правової позиції Верховного Суду (зокрема, викладеної у постановах від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 20.02.2020 у справі № 826/1023/16) гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає наявність у особи, яка звертається до суду, порушеного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу. Судовому захисту підлягає лише наявне, реальне та суб`єктивне порушене право.
Правове значення сповіщення про реєстрацію звернення полягає в тому, щоб заявник був обізнаний про факт прийняття органом його звернення до розгляду та мав змогу ідентифікувати свою скаргу за реєстраційним індексом для відстеження перебігу її розгляду.
З огляду на те, що позивач фактично отримав відомості про дату та номер реєстрації його скарги, мета законодавчого регулювання щодо інформування заявника була повністю досягнута. Жодних перешкод у реалізації права позивача на розгляд його скарги у встановлений законом строк відповідачем створено не було. 
Верховний Суд у своїх рішеннях (зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі № 805/3358/16-а, від 11.02.2021 у справі № 640/10329/19) неодноразово наголошував на неприпустимості надмірного формалізму (excessive formalism).
Застосування принципу заборони надмірного формалізму означає, що відхилення від суворих технічних чи процедурних правил ведення діловодства, які не впливають на суть реалізації суб`єктивного права особи і не призводять до порушення її основних прав чи свобод, не можуть слугувати самостійною підставою для визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
Вимога позивача зобов`язати відповідача надіслати повідомлення у формі Додатка 8 до Порядку № 1886/5 за умов, коли позивача вже було поінформовано про реєстрацію скарги з наданням відповідного індексу, є виявом надмірного формалізму та не спрямована на захист жодного реального порушеного права чи законного інтересу. 
У відповіді на відзив позивач також просить суд постановити окрему ухвалу стосовно відповідача відповідно до статті 249 КАС України. 
Згідно з частиною першою статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Як зазначено у постановах Верховного Суду (зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду від 09.08.2024 у справі № 380/12301/23), постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Вжиття цього заходу реагування є винятковим та доцільним у разі виявлення під час судового розгляду системних, грубих або умисних порушень законодавства з боку відповідача.
Оскільки під час розгляду справи суд не встановив фактів протиправної бездіяльності чи порушення прав позивача з боку відповідача, підстави для застосування норм статті 249 КАС України та постановлення окремої ухвали відсутні.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Незважаючи на те, що відповідач подав відзив із порушенням процесуального строку, встановивши фактичні обставини справи на підставі наданих позивачем письмових доказів (зокрема, змісту електронного листування), суд доходить висновку про правомірність дій відповідача та відсутність порушення суб`єктивного права позивача. 
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити повністю. 
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог статті 139 КАС України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Шумей М.В.