ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2026 р. Справа №910/8532/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Колесника Р.М. 

секретар судового засідання Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Політичної партії "Європейська Солідарність"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 (суддя Панасюк Ю.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "КИЇВ"
до Політичної партії "Європейська Солідарність"
про стягнення 5 421 445,71 грн,
за участю представників:
від позивача: Калинич О.М.,
від відповідача: не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

Господарський суд міста Києва рішенням від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 позов задовольнив. Стягнув з Політичної партії «Європейська Солідарність» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «КИЇВ» неустойку за неправомірне користування нерухомим майном у розмірі 5 421 445,71 грн та судовий збір в розмірі 65 057,35 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Політична партія «Європейська Солідарність» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
1) місцевий господарський суд не врахував, що у відповідача не було об`єктивної змоги використовувати орендовані приміщення для реалізації проєкту «Відкритий Офіс» через карантинні обмеження, а згодом - через наслідки воєнної агресії рф (постійні повітряні тривоги у робочий час та системні відключення електропостачання, що спричинювали відсутність водо- та теплопостачання). За доводами скаржника, це, в силу ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), є підставою для звільнення наймача від плати за весь час, коли майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає; 
2) суд першої інстанції залишив поза увагою дію форс-мажорних обставин (військову агресію рф), що загальновідомі та засвідчені листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, які відповідно до п. 8.13 Договору оренди звільняють сторони від відповідальності за невиконання зобов`язань; 
3) задоволення позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за неправомірне користування приміщенням є безпідставним, оскільки з тексту оскаржуваного рішення та матеріалів позовної заяви неможливо встановити період, за який здійснюється таке нарахування, що позбавляє можливості перевірити правильність розрахунку; 
4) відповідач категорично не визнає факту дострокового розірвання договору в односторонньому порядку з 03.07.2023 та виникнення в нього обов`язку звільнити приміщення до 06.07.2023. Скаржник посилається на преюдиційні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2024 у пов`язаній справі №910/10904/23 (про виселення), згідно з якими суди для правильного вирішення спору мали перевірити не лише наявність підстав для одностороннього розірвання договору (за п. 9.4), а й дотримання сторонами погодженого у п. 9.6 договору порядку розірвання (повідомлення за 3 місяці та укладення додаткової угоди). Відтак, на переконання апелянта, суд першої інстанції не здійснив належного тлумачення вказаних умов договору та дійшов передчасного висновку про дату припинення правовідносин, що безпосередньо впливає на наявність підстав для нарахування подвійної орендної плати за неправомірне користування майном;
5) в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача збитків внаслідок невиконання вимог Договору, а стягнення неустойки є несправедливим і непомірним тягарем. Апелянт наголошує, що суд необґрунтовано не надав оцінки та не застосував положення ст. 233 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) і ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру штрафних санкцій, не врахувавши об`єктивну неможливість використання приміщень та статус відповідача як неприбуткової організації.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025 апеляційну скаргу Політичної партії «Європейська Солідарність» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 було відкрито апеляційне провадження у справі №910/8532/25, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву, заяв, клопотань та призначено судове засідання.

19.01.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній заперечує проти доводів апелянта та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що: право позивача на нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за неправомірне користування приміщенням за період з 05.02.2025 по 30.06.2025 належним чином доведено, оскільки преюдиційними судовими рішеннями у справах №910/12351/23, №910/925/24 та №910/10904/23, що набрали законної сили, вже встановлено факт розірвання Договору оренди саме 03.07.2023 та підтверджено дотримання орендодавцем спеціального порядку односторонньої відмови за п.п. 9.4, 9.9, 9.12 Договору без необхідності застосування п. 9.6.
Твердження скаржника про неналежне дослідження доказів місцевим господарським судом є декларативними, необґрунтованими та фактично зводяться до спроби переоцінки доказів і повторного дослідження обставин припинення дії Договору, що прямо суперечить принципу правової визначеності та нормам ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України). 
Доводи відповідача щодо наміру реалізації проєкту «Відкритий офіс» суперечать п. 3.1 Договору, який передбачав використання приміщення виключно для розміщення власного офісу орендаря.
Також позивач зазначає, що підстави для звільнення від плати за ч. 6 ст. 762 ЦК України відсутні, оскільки відповідач не був об`єктивно позбавлений можливості користуватися майном, що підтверджується поданими самою ж партією заявами про відстрочення виселення у справі №910/10904/23 із посиланням на знаходження в орендованому приміщенні 92 працівників, що додатково свідчить про порушення апелянтом принципу заборони суперечливої поведінки.
Відповідач не довів настання форс-мажорних обставин, оскільки лист ТПП України не є індивідуальним сертифікатом, а місто Київ у спірний період не було віднесено до територій проведення воєнних (бойових) дій, відтак правові підстави для звільнення скаржника від сплати штрафних санкцій чи їх зменшення відсутні.

16.02.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що 06.02.2026 Політичною партією «Європейська Солідарність» було здійснено низку платежів на користь позивача. Зокрема, відповідач перерахував кошти на суми 7 813 260,00 грн, 5 063 567,11 грн та 357 878,60 грн із призначенням платежів як погашення заборгованості з оренди приміщення за 2025 рік згідно з Договором №206 від 15.10.2019, а також 623 429,10 грн як компенсацію спожитих комунальних послуг за вересень-грудень 2025 року.
За твердженням скаржника, з огляду на здійснені проплати, станом на день подання клопотання сума боргу, яка є предметом розгляду у справі № 910/8532/25, є повністю сплаченою. Враховуючи припинення існування предмета спору (сплату суми боргу) та посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, відповідач просить апеляційний суд, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, п. 3 ч. 1 ст. 275 та ч. 1 ст. 278 ГПК України, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 та закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору.

23.02.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на вказане клопотання та просить суд відмовити у його задоволенні з огляду на таке.
Посилаючись на висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 30.08.2024 у справі №916/3006/23), позивач наголошує, що закриття провадження за п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України допускається лише тоді, коли предмет спору припинив існування до ухвалення рішення судом першої інстанції (і це не було ним враховано), або якщо під час апеляційного перегляду встановлено незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у сукупності з припиненням предмета спору після його ухвалення.
На переконання позивача, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування норм права, тому обставини припинення існування предмета спору (сплата боргу), які виникли вже після ухвалення рішення, не можуть слугувати підставою для його скасування та закриття провадження на стадії апеляційного перегляду.
Окремо позивач зазначає, що для випадків добровільного виконання зобов`язання боржником після ухвалення рішення суду ГПК України передбачає спеціальний механізм - право боржника звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (ч. 2 ст. 328 ГПК України), а закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції не може підміняти собою вказані окремі процесуальні інструменти правової реалізації виконаного зобов`язання.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Владимиренко С.В. у відпустці справа №910/8532/25 була передана на повторний автоматичний розподіл.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 апеляційну скаргу Політичної партії "Європейська Солідарність" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Сковородіної О.М., суддів Мальченко А.О., Горбасенко П.В.

05.08.2026, у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8532/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2026 справу №910/8532/25 за апеляційною скаргою Політичної партії "Європейська Солідарність" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді: Сковородіної О.М., суддів: Горбасенка П.В., Колесника Р.М.

07.08.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, у яких останній наводить розгорнуті аргументи щодо клопотання відповідача про закриття провадження та зазначає таке.
Банківський рахунок в АТ «Міжнародний інвестиційний банк» (№ НОМЕР_1 ), на який відповідач 06.02.2026 перерахував кошти, був відкритий неуповноваженою особою (Бурмакою С.В.) під час спроб рейдерського захоплення ТОВ «Підприємство «Київ» 16.01.2026 та 05.02.2026.
Міністерство юстиції України оперативно реагувало на ці факти та скасовувало незаконні реєстраційні дії у дні їх вчинення, а судовими рішеннями у справі №910/1184/26 (які набрали законної сили 04.08.2026) визнано недійсними рішення загальних зборів та статут, на підставі яких нелегітимний директор набув повноважень та був внесений до реєстру.
Відповідно до виписки по особовому рахунку, 06.02.2026 майже всі грошові кошти, що надійшли від відповідача, були того ж дня виведені та перераховані на користь третьої особи - ТОВ «Стратеджік Інвестмент Менеджмент».
Фактичного виконання грошового зобов`язання перед належним кредитором не відбулося, кошти не надійшли у розпорядження позивача, що змусило ТОВ «Підприємство «Київ» 24.03.2026 звернутися із кредиторськими вимогами на суму незаконно перерахованих коштів (20 279 500,00 грн) у межах справи про банкрутство вказаної третьої особи (справа № 911/460/26).
Різка зміна процесуальної поведінки відповідача та перерахування коштів на рахунок нелегітимного директора в період активних рейдерських дій можуть свідчити про узгодженість дій з метою створення штучної підстави для закриття провадження у справі.
Позивач додатково наголошує на відсутності процесуальних підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України на стадії апеляційного перегляду, посилаючись на висновки Верховного Суду у справі №916/3006/23, оскільки рішення місцевого господарського суду є цілком законним та обґрунтованим.
Також представник позивача просить суд, керуючись ч. 8 ст. 80 ГПК України, поновити строк на подання низки додаткових доказів (копій наказів Мін`юсту, банківської виписки, судових рішень тощо) та долучити їх до матеріалів справи, обґрунтовуючи це тим, що об`єктивна необхідність їх подання виникла виключно після запитань, поставлених колегією суддів під час судового засідання 05.08.2026.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 8 статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, не приймаються судом, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї. 
Зважаючи на те, що необхідність подання вказаних доказів виникла у позивача обєктивно, за наслідками питань, поставлених колегією суддів у судовому засіданні 05.08.2026 з метою повного та всебічного зясування обставин заявленого відповідачем клопотання про закриття провадження, апеляційний суд визнає причини пропуску строку поважними, поновлює його та долучає надані докази до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі за відсутністю предмета спору. 
Згідно з ч. 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23 сформульовано такі правові висновки:
«7.37. Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли: - предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення; - при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
7.38. У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України».

Як вбачається з матеріалів справи, надані скаржником платіжні документи, якими обґрунтовується погашення заборгованості, датовані 06.02.2026, в той час як оскаржуване рішення ухвалено 20.11.2025, а тому, враховуючи зазначені правові висновки, питання щодо закриття провадження має вирішуватись після встановлення наявності/відсутності підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В межах судових засідань представники сторін надали суду усні пояснення по суті апеляційної скарги та спірних правовідносин.
Колегія суддів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи зазначає наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, і підтверджується матеріалами справи 15.10.2019 між Політичною партією "Європейська Солідарність" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "КИЇВ" (орендодавець) було укладено договір оренди № к-206 (далі також - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення, визначені в пункті 1.2. даного договору, а орендар зобов`язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату.
Відповідно до пунктів 1.2., 1.4. договору, нерухомим майном, що передається в оренду за даним договором є нежилі приміщення загальною площею 1 674,27 кв.м., розташовані на першому поверсі будівлі (літ. "Н"), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16 (далі також - Приміщення). Дані приміщення належить орендодавцю на праві власності.
У п. 2.1. договору встановлено, що орендодавець передає орендарю Приміщення у користування на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктами 4.1., 4.2 договору передбачено, що договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками. Строк оренди приміщень за даним договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень та закінчується 31.12.2019 року.
Відповідно до п. 4.3. договору, по закінченню календарного року, цей договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його припинення не пізніше ніж за 1 календарний місяць до закінчення відповідного календарного року.
Згідно з пунктом 5.1. договору, протягом трьох робочих днів по закінченню строку оренди, визначеного пунктом 4.2. даного договору, орендар зобов`язаний повернути Приміщення орендодавцю, а орендодавець прийняти їх на підставі акту приймання-передачі приміщень, що підписується сторонами.
У розділі 6 договору сторони погодили, що орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщенням за даним договором встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у наступному розмірі: без ПДВ - 333,33 грн, крім того ПДВ 20% - 66,67 грн, разом - 400,00 грн за 1 квадратний метр Приміщення за місяць. 
Загальна сума місячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за користування Приміщенням визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного в п. 6.1. цього договору на площу Приміщення, вказану в п. 1.2. цього договору, та становить: без ПДВ - 558 090, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 111 618,00 грн, разом - 669 708,00 грн.
Орендар сплачує орендну плату виключно коштами, отриманими з державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 6331020 "Фінансування статутної діяльності політичних партій" (п. 6.3. договору).
Орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, вказаний у даному договорі (якщо реквізити іншого рахунку не будуть повідомлені орендодавцем у письмовій формі), за кожний поточний місяць не пізніше 10 числа кожного поточного місяця, протягом якого орендарем використовуються приміщення на підставі даного договору (п. 6.5. договору).
Орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату (пункт 7.4.3. договору).
Пунктом 7.3.3 договору сторони передбачили, що орендодавець має право відмовитись від договору або вимагати дострокового розірвання договору у випадках, передбачених даним договором та чинним законодавством України.
Пунктом 9.3. договору визначено, що договір може бути розірваний достроково за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору, яка є невід`ємною частиною договору. У такому випадку сторони укладають договір про дострокове розірвання договору.
У пункті 9.4. договору сторони погодили, що орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від даного договору та вимагати повернення приміщень у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених даним договором, більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів (незалежно від часткової сплати). В цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору в зв`язку з порушенням орендарем строків сплати орендних платежів та інших платежів, передбачених цим договором. 
Відповідно до п. 9.6 договору, будь-яка із сторін цього договору має право в односторонньому порядку відмовитись від даного договору, письмово повідомивши про це іншу сторону у строк не менше ніж за 3 (три) календарних місяці до дати припинення договору, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду до цього договору.
За умовами пункту 9.9. договору про дострокове розірвання дії даного договору сторона письмово повідомляє іншу сторону шляхом вручення повноважному представнику іншої сторони відповідного повідомлення особисто в руки під розпис або шляхом надсилання такого повідомлення листом з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження сторони, визначеної даним договором. Датою повідомлення про дострокове розірвання дії даного договору вважається дата вручення відповідного повідомлення під розпис представнику відповідної сторони. У випадку, коли повідомлення про дострокове розірвання даного договору надсилалося рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення, датою повідомлення про дострокове розірвання дії даного договору вважається дата його отримання одержувачем (однією із сторін).
Згідно з п. 9.12. договору, у разі дострокового розірвання даного договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві.
На виконання умов договору, згідно з актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.11.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1674,27 кв.м, розташовані на першому поверсі будівлі головного виробничого корпусу (літ. "Н"), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 року у справі №910/13719/21, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023, стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" 10 045 620,00 грн основного боргу за оренді платежі, 449 190,40 грн пені, 628 688,38 грн інфляційних втрат, 213 866,55 грн 3% річних та 170 060,48 грн витрат по сплаті судового збору. В зустрічному позові Політичної партії "Європейська Солідарність" відмовлено повністю. Отже, судом встановлено порушення орендарем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень від 15.10.2019 року № к-206 щодо своєчасної сплати орендної плати у період з листопада 2019 року по червень 2021 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10 045 620,00 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2023 року касаційну скаргу Політичної партії "Європейська Солідарність" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 року у справі № 910/13719/21 повернуто заявнику.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 року у справі №910/8651/22 стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" 5 357 664,00 грн основного боргу за орендні платежі, 168 482,03 грн пені, 832 670,28 грн інфляційних втрат, 105 868,92 грн 3% річних, 96 970,28 грн витрат по сплаті судового збору.
Вказаним рішенням встановлено порушення орендарем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019 щодо своєчасної сплати орендної плати у період з липня 2021 року по лютий 2022 року внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 5 357 664,00 грн. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/8651/22 змінено в частині стягнення суми пені. Постановою Верховного Суду від 28.06.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 у справі № 910/8651/22 залишено без змін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 у справі № 910/4720/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 05.03.2024, закрито провадження в частині позивних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" про стягнення 600,00 грн (заборгованості зі сплати орендних платежів за період з березня по серпень 2022 року), а решту позовних вимог Товариства задоволено повністю та стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь позивача заборгованість за Договором у загальному розмірі 3 530 758,11 грн, в тому числі, заборгованості зі сплати орендних платежів за період: з березня 2022 року по березень 2023 року у розмірі 3 014 286,00 грн.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2024 касаційну скаргу Політичної партії "Європейська Солідарність" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 у справі № 910/4720/23 повернуто без розгляду.
Отже, у межах справи № 910/4720/23 було встановлено та підтверджено факт порушення відповідачем свого обов`язку зі сплати орендних платежів за Договором у період з березня 2022 року по березень 2023 року.
Крім того, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/925/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" до Політичної партії "Європейська Солідарність" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 14 418 843,59 грн, з яких, зокрема: 2 073 934,45 грн - заборгованість зі сплати орендних платежів за період з квітня по червень 2023 року та з 01.07.2023 по 03.07.2023; 7 021 132,26 грн - неустойка у розмірі подвійної плати за неправомірне користування Приміщенням: за період з 07.07.2023 по 15.01.2024. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" задоволено повністю та стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 14 418 843,59 грн. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 апеляційну скаргу Політичної партії "Європейська Солідарність" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2024 скасовано в частині стягнення 385 404,18 грн. пені та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з Відповідача на користь Товариства 121 556,59 грн, здійснено перерозподіл судових витрат, а в іншій частині судове рішення залишено без змін. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі № 910/925/24 залишено без змін. 
Відтак, у межах справи № 910/925/24 судами було встановлено та підтверджено факт порушення Політичною партією "Європейська Солідарність" свого обов`язку зі сплати орендних платежів за Договором за період з квітня 2023 року по липень 2023 року, а також наявність підстав та правомірність стягнення з Відповідача неустойки за неправомірне користування Приміщенням за період з 07.07.2023 по 15.01.2024.
Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі №910/10839/24 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" повністю та стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь позивача неустойки за неправомірне користування нерухомим майном за період з 16.01.2024 по 31.08.2024.
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/12351/23 за позовом Політичної партії "Європейська солідарність" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді односторонньої відмови Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" від Договору оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі № 910/12351/23, яке залишено без змін постановою від 08.04.2024 Північного апеляційного господарського суду, у задоволенні позову Політичної партії "Європейська солідарність" відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні матеріали справи №910/8532/25, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «КИЇВ» до Політичної партії «Європейська Солідарність» про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення повернення орендованого майна (неправомірне користування нерухомим майном) у сумі 5 421 445,71 грн, нарахованої за період з 05.02.2025 по 30.06.2025 на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні статті 610 ЦК України, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже, порушення зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 та ст. 761 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

За приписами ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України передбачено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо повязана із її правомірним користуванням протягом певного строку, і обовязок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту статей 759, 762, 763 ЦК України.
Натомість, із припиненням договірних (зобовязальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обовязок - повернути наймодавцеві річ.

Відповідно до частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. 
Згідно з частиною 2 вказаної статті, якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відхиляючи доводи апелянта щодо незгоди з датою розірвання Договору оренди (03.07.2023) та твердження про необхідність застосування пунктів 9.3 і 9.6 Договору (повідомлення за 3 місяці та укладення додаткової угоди), колегія суддів враховує преюдиційні факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Зокрема, постановою Верховного Суду від 23.04.2025 у справі №910/10904/23 (про виселення відповідача зі спірних приміщень) встановлено, що положення пунктів 9.3, 9.6 Договору не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони унормовують загальний порядок розірвання договору за взаємною згодою сторін та/або за ініціативою однієї із сторін у разі відсутності порушень зобов`язань. Натомість, з огляду на систематичне прострочення відповідачем сплати орендних платежів понад 30 днів, застосуванню підлягали спеціальні пункти 9.4 та 9.9 Договору.
У вказаній постанові касаційний суд дійшов висновку, що позивач повністю дотримався порядку одностороннього розірвання договору, а сам договір оренди є розірваним з дати отримання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору, а саме з 03.07.2023. Отже, у скаржника виник обов`язок звільнити та повернути приміщення у строк до 06.07.2023 (включно).

За правилами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 

Відтак, правомірність одностороннього розірвання Договору з 03.07.2023 та неправомірність користування майном після цієї дати є доведеними.
Оскільки відповідач не повернув об`єкт оренди, позивач обґрунтовано нарахував неустойку у розмірі подвійної плати за час прострочення на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України. 
Доводи скаржника про неможливість встановити період нарахування спростовуються матеріалами справи, з яких чітко вбачається, що неустойка заявлена за конкретний та визначений період прострочення: з 05.02.2025 по 30.06.2025. Суд першої інстанції правомірно перевірив наданий розрахунок та визнав його арифметично і методологічно вірним.

Щодо посилань апелянта на ч. 6 ст. 762 ЦК України та дію форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення від плати, колегія суддів зазначає таке.
Вказана норма регулює питання звільнення наймача від сплати саме орендної плати (плати за правомірне користування майном) у період дії договору оренди. Натомість, предметом даного спору є стягнення неустойки за прострочення обов`язку з повернення майна після припинення договору. Охоронна норма частини 2 статті 785 ЦК України має самостійний характер застосування, тому посилання скаржника на положення статті 762 ЦК України є безпідставними.
Тобто, законодавець не пов`язує сам факт користування майном після припинення договору з визначенням факту протиправної поведінки наймача з неповернення об`єкту найму (оренди).
Будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість вчинення дій з повернення орендованого майна відповідачем надано не було.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру належної до стягнення неустойки в порядку ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках за наслідками оцінки обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично та тривалий час (понад 3 роки) не виконував свої зобов`язання з оплати оренди, що підтверджено судовими рішеннями у справах №910/13719/21, №910/8651/22, №910/4720/23. Після розірвання Договору відповідач умисно ухилявся від обов`язку повернути приміщення, перешкоджаючи позивачу (власнику) користуватися та розпоряджатися своїм майном, отримувати дохід від його передачі в оренду іншим особам, що прямо свідчить про завдання позивачу збитків та виключає підстави для застосування судом інституту зменшення штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і підстав для скасування рішення не містять.

Щодо вирішення клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

Переходячи до суті заявленого відповідачем клопотання, апеляційний суд нагадує, що згідно з усталеними правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі №916/3006/23, у тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмета спору, які виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Як встановлено апеляційним судом вище, рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. Відтак, платежі, здійснені відповідачем 06.02.2026 (тобто після ухвалення оскаржуваного рішення), у жодному разі не можуть слугувати процесуальною підставою для його скасування судом апеляційної інстанції та закриття провадження.
Колегія суддів враховує посилання скаржника на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 у справі №910/10904/23 (у відкритті касаційного провадження щодо якої відмовлено ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2026), якою було задоволено заяву відповідача та визнано наказ про виселення таким, що не підлягає виконанню, з огляду на підписання акта приймання-передачі від 16.01.2026 та здійснення платежів 06.02.2026.
Однак, вказана постанова суду апеляційної інстанції не є підставою для закриття провадження у даній справі з огляду на таке.
По-перше, постанова від 21.05.2026 ухвалена за наслідками розгляду заяви в порядку статті 328 ГПК України, яка передбачає спеціальний процесуальний механізм визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у разі добровільного виконання зобов`язання боржником вже після ухвалення рішення суду. Як слушно зауважив позивач, закриття провадження на стадії апеляційного перегляду не може підміняти собою вказані процедури виконання рішення.
По-друге, колегія суддів звертає увагу, що під час ухвалення постанови від 21.05.2026 у справі №910/10904/23 суд апеляційної інстанції виходив виключно з презумпції правомірності правочину, зазначивши, що надання правової оцінки відсутності повноважень підписанта (Бурмаки С.В.) поза межами окремого позовного провадження є невиправданим.
Водночас, з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що судовим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 у справі №910/1184/26, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2026 та набрало законної сили (тобто вже після ухвалення постанови від 21.05.2026 у справі №910/10904/23), було визнано недійсними рішення загальних зборів та статут позивача, на підставі яких вказана особа незаконно набула статусу керівника у Єдиному державному реєстрі.
З огляду на викладене, презумпція правомірності дій вказаної особи наразі спростована судовим рішенням, що набрало законної сили.

Враховуючи вищезазначене, сам по собі факт перерахування коштів на рахунок, відкритий особою без належних повноважень, з подальшим виведенням цих коштів на користь третіх осіб, не є свідченням належного виконання грошового зобов`язання перед належним кредитором (ТОВ «Підприємство «КИЇВ») та не підтверджує факту припинення предмета спору по суті.
За таких обставин, клопотання Політичної партії «Європейська Солідарність» про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Політичної партії Європейська Солідарність на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2025 у справі №910/8532/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

4. Матеріали справи №910/8532/25 повернути до місцевого господарського суду.

5. Повний текст постанови складено та підписано 14.09.2026.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 287 ГПК України, та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді П.В. Горбасенко

Р.М. Колесник