ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1837/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить (з урахуванням неодноразового подання заяв, про уточнення позовних вимог):
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації позивача;
- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про мобілізацію позивача від 10.03.2026 року.
- визнати протиправним висновок ВЛК щодо позивача.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку; 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2012 році був виключений з військового обліку у зв`язку з наявністю судимості, а тому, на його думку, не перебував на військовому обліку та не міг бути мобілізований без попереднього поновлення відповідного статусу.
Звертав увагу суду на те, що у 2026 році працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 без належного процесуального оформлення примусово доставили його до ТЦК. Надалі, за його твердженнями, без його участі, медичного огляду та підписання відповідних документів було оформлено висновок ВЛК про придатність до військової служби, який став підставою для його мобілізації.
На думку позивача, відповідач порушив вимоги законодавства щодо військового обліку, проходження ВЛК та процедури мобілізації, діяв поза межами наданих законом повноважень і без належних правових підстав.
Позивач вважає, що зазначені порушення є підставою для визнання протиправними дій відповідача щодо його мобілізації, скасування рішення про мобілізацію та висновку ВЛК, а також для зобов`язання звільнити його з військової служби. 
2. Відповідач ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Заперечуючи проти позову зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , був направлений на медичний огляд ВЛК та за результатами огляду 10.03.2026 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК № 2026-0310-1148-3049-0. Відповідач наголосив, що проведення необхідних лабораторних досліджень належить до компетенції ВЛК, а питання перегляду її постанов вирішуються ВЛК вищого рівня та ЦВЛК. При цьому, позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про перегляд рішення ВЛК або проходження ВЛК вищого рівня.
Також відповідач зазначив, що у позивача відсутні підстави для відстрочки від призову, передбачені статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим 10.03.2026 його призвано на військову службу та направлено до військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, відповідач наголошував на тому, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1148 від 10.03.2026 є актом одноразового застосування та на момент розгляду справи вичерпав свою дію у зв`язку з мобілізацією позивача. З моменту зарахування до особового складу військової частини позивач набув статусу військовослужбовця, а правовідносини щодо проходження ним військової служби регулюються спеціальним законодавством. 
3. Відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ) подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. 
Заперечуючи проти позову зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не здійснює призов громадян на військову службу та не вчиняла дій щодо призову позивача, оскільки такі повноваження належать територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки. Позивач після призову прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ про зарахування до списків особового складу був прийнятий у межах повноважень військової частини.
Також відповідач послався на положення статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначивши, що початком проходження військової служби для громадян, призваних під час мобілізації є, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Щодо вимоги про звільнення з військової служби відповідач зазначив, що підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період, визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та є вичерпними. Позивачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для його звільнення з військової служби.
Крім того, відповідач послався на правові висновки Верховного Суду у справі № 160/2592/23, відповідно до яких процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, а визнання процедури призову протиправною саме по собі не спричиняє відновлення попереднього становища особи шляхом її звільнення з військової служби. На думку відповідача, вимога про зобов`язання військової частини звільнити позивача виходить за межі спірних правовідносин щодо його призову та є неефективним способом захисту. Аналогічні висновки, як зазначив відповідач, викладені Верховним Судом у справі № 340/3208/22.
Відповідач також зазначив, що відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, виключення військовослужбовця зі списків особового складу здійснюється у визначених цією Інструкцією випадках, зокрема у зв`язку зі звільненням з військової служби. На думку відповідача, правові підстави для виключення позивача зі списків особового складу відсутні.
Окремо відповідач повідомив, що на момент звернення до суду позивач самовільно залишив військову частину та відсутній на військовій службі на день подання відзиву на позовну заяву.
З огляду на викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
4. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій наведені переважно подібні аргументи, які викладенні в позовній заяві. 
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.
1. Ухвалою суду задоволено клопотання ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду та поновлено строк звернення до суду. Відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
2. Ухвалою суду клопотання ОСОБА_1 задоволено повністю та залучено до участі в розгляді справи №600/1837/26-а в якості другого відповідача (співвідповідача) – військову частину НОМЕР_1 .
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.
1. ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
2. 10 березня 2026 року позивач пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 та за його результатами визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 10.03.2026 № 2026-0310-1148-3049-0.
3. Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1148 від 10 березня 2026 року солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено до військової частини НОМЕР_1 . 
ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.
1. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232).
Частинами 1, 2 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
2. Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі Порядок № 1487).
В п.п. 2, 3 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: -фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; -здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; -подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пунктом 8 Порядку № 1487 передбачено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.
Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).
У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.
Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
Відповідно до п.17 Порядку № 1487 військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний та спеціальний.
На загальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані та резервісти, які не заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями на період мобілізації та на воєнний час.
Військовозобов`язані, які згідно із Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час, перебувають на спеціальному військовому обліку.
3. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022р.
На час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду даної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
4. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. (далі - Закон № 3543).
Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Зокрема, ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Тобто, у разі отримання повістки або мобілізаційного розпорядження, військовозобов`язані та резервісти зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, що зазначені в таких документах.
Частиною 5 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
5. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 затверджене Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення № 154).
Із змісту п.1, п.2, п.8 Положення № 154 вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
6. Суд звертає увагу на те, що згідно з ч.6 ст.37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок оновити військово-облікові дані для всіх військовозобов`язаних та призовників встановлений Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку №3633-IX та був введений в дію 18 травня 2024 року.
7. Пунктом 3, 6 Порядку №1487 визначено, що військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів.
Персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.
Персональний військовий облік передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи (служби) або навчання та покладається на керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.
Пунктом 20 Порядку №1487 встановлено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024р. №932 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №932).
Згідно пункту 1 цього Порядку №932, він визначає: механізм реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - експериментальний проект) шляхом електронної інформаційної взаємодії між національними електронними інформаційними ресурсами у цілях національної безпеки та оборони України; - порядок формування переліку громадян України чоловічої статі віком від 16 до 60 років, персональні дані яких підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; - механізм взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі віком від 16 років, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років, до 25 років, зокрема тих, які перебувають за межами України, без проходження медичного огляду; - механізм внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про громадян України чоловічої статі віком від 17 до 25 років, які не перебувають на військовому обліку (для їх взяття на військовий облік без проходження медичного огляду) та які перебувають в Україні і звернулися за оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які перебувають за межами України і звернулися до відокремленого підрозділу державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, який розміщений за межами України (далі - відокремлений підрозділ), за оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном, отриманням паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон; - механізм перевірки дійсності військово-облікових документів громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які перебувають за межами України і звернулися за оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном, отриманням паспорта громадянина України, задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. 
Пунктом 3 Порядку №932 визначено, що з метою експериментального проекту є оптимізація та верифікація відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом обміну інформацією в цілях національної безпеки та оборони України.
Пунктом 5 Порядку №932 передбачено, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі віком від 16 років, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років, до 25 років, зокрема тих, які перебувають за межами України, здійснюється шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи ДМС, інших інформаційних систем, реєстрів та баз (банків) даних відповідно до ст.14 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів та Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів Трембіта.
Згідно п.7 Порядку №932 взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі віком від 16 років, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років, до 25 років здійснюється відповідальними посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим/задекларованим їх місцем проживання. Взяття на військовий облік громадян України, у яких відсутнє зареєстроване/задеклароване місце проживання, здійснюється визначеними Генеральним штабом Збройних Сил територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
8. Суд наголошує на тому, що у випадку позивача взяття на облік останнього здійснено автоматично та у відповідності до Порядку реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів №932.
Отже, взяття позивача на облік здійснено автоматично та без будь-якого втручання в цей процес посадових осіб відповідача.
При цьому, зазначена подія відбулася у зв`язку з тим, що у період з 18.05.2024р. позивач не виконав безпосереднього обов`язку щодо оновлення своїх облікових даних, що не спростовано останнім.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення позивача з військового обліку не підлягає задоволенню. 
9. Оцінюючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу, в частині призову позивача та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, суд зазначає наступне.
У контексті наведеного варто наголосити і на тому, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23.
Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «... за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9- рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Як встановлено в ході розгляду справи, позивач направлений для подальшого проходження військової служби.
Відтак, наказ про призов під час мобілізації на військову службу, як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, термін дії якого вичерпано, тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права та не призведе до задоволення очікуваних сподівань позивача щодо неможливості його повторної мобілізації та продовження служби у збройних силах України, отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відповідача відсутні.
Крім того, судом встановлено, що на момент призову позивача на військову службу під час мобілізації в особливий період, відомості про виключення з військового обліку були відсутні в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. 
Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що його виключення у 2012 році з військового обліку у зв`язку із наявністю судимості унеможливлювало його призов на військову службу у 2026 році, з огляду на те, що сам по собі факт попереднього виключення з військового обліку не свідчить про втрату особою військового обов`язку та не звільняє її від обов`язку перебувати на військовому обліку у разі наявності передбачених законом підстав. Чинна редакція статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає випадки взяття, зняття та виключення громадян з військового обліку, а також передбачає облік осіб, які підлягають військовому обов`язку. 
При цьому суд враховує, що з матеріалів справи вбачається перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент проведення заходів мобілізації. Доказів того, що станом на 10.03.2026 позивач був остаточно виключений з військового обліку та не підлягав військовому обов`язку, суду не надано.
Доводи позивача про те, що його було примусово доставлено до ТЦК без належного оформлення, самі по собі не свідчать про незаконність подальшого призову. Навіть встановлення порушень під час доставлення особи до ТЦК не зумовлює автоматичної протиправності всіх наступних процедур та рішень, якщо їх правомірність оцінюється за окремими передбаченими законом критеріями.
Не знайшли підтвердження і аргументи позивача про те, що медичний огляд фактично не проводився, а висновок ВЛК був оформлений без його участі. Як встановлено судом, 10.03.2026 ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 провела медичний огляд позивача, за результатами якого його визнано придатним до військової служби, що підтверджується відповідною довідкою ВЛК від 10.03.2026 № 2026-0310-1148-3049-0. Належних та допустимих доказів, які б спростовували факт проведення медичного огляду або свідчили про недостовірність зазначеної довідки, позивачем не надано.
Посилання позивача на незаконність висновку ВЛК також не можуть бути прийняті судом лише з огляду на його незгоду з результатами медичного огляду. Питання визначення придатності до військової служби потребує спеціальних медичних знань і належить до компетенції військово-лікарської експертизи. Водночас позивач не скористався передбаченим порядком оскарження постанови ВЛК до ВЛК вищого рівня та не надав суду належного медичного висновку, який би спростовував встановлену ВЛК придатність до військової служби.
Доводи про те, що саме висновок ВЛК став підставою для незаконної мобілізації, також є необґрунтованими, оскільки придатність до військової служби є однією з передумов призову, тоді як сам призов здійснюється у межах процедури мобілізації уповноваженими органами. Закон визначає призов на військову службу як складову військового обов`язку громадян, а комплектування Збройних Сил України здійснюється, зокрема, шляхом призову (направлення) громадян на військову службу. 
Посилання позивача на неналежне оформлення документів та ненадання відповіді на адвокатський запит також не є самостійною підставою для висновку про протиправність призову. Такі обставини, навіть у разі їх встановлення, підлягають оцінці окремо та не свідчать автоматично про незаконність рішення про призов за відсутності доказів порушення саме умов та порядку мобілізації.
Суд зауважує, що позивач не навів достатніх обґрунтувань щодо неправомірності спірного наказу. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення процедури оформлення або підстав для прийняття відповідного рішення відповідача, а відтак позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.
10. Оцінюючи спірні правовідносини, в частині позовних вимог щодо обов`язку Військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби, суд зазначає наступне.
Аналіз законодавчих і підзаконних нормативних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.
Верховний Суд в пункті 56 постанови від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Відтак, слід дійти висновку про те, що у випадку мобілізації та зарахування особи до військової частини, для його звільнення потрібні імперативно визначені підстави, передбачені Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу", доказів, які б свідчили про підстави звільнення з військової служби матеріали справи не містять.
Суд також звертає увагу, що підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а позивач не позбавлений права звернутися до командира Військової частини з відповідним рапортом щодо звільнення з військової служби, якщо вважає, що у його випадку таке має місце.
Позивачем не доведено наявності у нього передбаченої законом підстави для звільнення з військової служби.
Таким чином, навіть у разі встановлення порушень, допущених під час призову позивача, це саме по собі не створює для військової частини НОМЕР_1 законної підстави для його звільнення поза межами передбаченого статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядку.
Посилання відповідача на положення Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України також є обґрунтованим у частині того, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу є наслідком, зокрема, його звільнення з військової служби, а тому саме по собі судове зобов`язання виключити позивача зі списків особового складу без встановлення законної підстави для звільнення не відповідає встановленому порядку проходження та припинення військової служби.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 не є органом, який здійснював призов позивача на військову службу, а оскаржуваний наказ про зарахування позивача до списків особового складу виданий у зв`язку з його направленням для проходження військової служби. Підстав для зобов`язання військової частини звільнити позивача з військової служби судом також не встановлено. У зв`язку з цим відповідні позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 задоволенню не підлягають.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
11. Відповідно до частини 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
12. Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
13. Оцінивши належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Тому, позов задоволенню не підлягає.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
1. З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, судом не вирішується питання розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю. 
2. Розподіл судових витрат не здійснюється. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 );
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ).
Відповідач - Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ). 

Суддя О.В. Боднарюк