г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 215/2466/26
Номер провадження 2/213/1520/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого – судді Алексєєва О.В., 
за участі секретаря судового засідання – Бабейкіної Н.О., 
за відсутності сторін, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №215/2466/26 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №970468136 від 04.09.2021 у розмірі 64 318,36 грн, за договором №2274484 від 21.08.2021 у розмірі 28 208,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено електронний договір кредитної лінії №970468136, за умовами якого відповідач отримав кредит у виді кредитного ліміту у розмірі 9 999,99 грн. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за користуванням ними відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. 
28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №970468136. 
У подальшому, 02.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №970468136.
Крім того, 21.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2274484, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 600,00 грн. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за користуванням ними відповідач не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. 
15.07.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №2-15072022, на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором №2274484.
Процесуальні дії у справі.
06.04.2026 позовна заява надійшла до суду.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2026 справа за вищезазначеним позовом передана до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною підсудністю.
05.05.2026 вищевказана цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
07.05.2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
25.05.2026 надійшов відзив на позовну заяву.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та належним чином. 
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідачем ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - ОСОБА_2 , подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивачем не доведено факт укладення кредитних договорів відповідачем. Доказів, які б підтверджували перерахування коштів не надано. Також вважає, що позивач не набув право вимоги за договорами, оскільки договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Просить відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.
04.09.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено електронний договір кредитної лінії № 970468136, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту до 50 000,00 грн, повністю або частинами (траншами), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до п.1.5. договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору.
Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за Базовою процентною ставкою – 730,00% річних, що становить 2,00% в день, або за Дисконтною процентною ставкою – 361,35% річних, що становить 0,99% в день. На період від дати отримання першого траншу за договором до останнього дня місяця в якому отриманий перший транш за договором нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 178,85% річних, що становить 0,49% в день (п.п.1.10 – 1.10.2 договору).
Пунктом 1.7. договору визначено, що договір діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
Договір укладено у формі електронного документа, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Y45N86NJ», який було відправлено відповідачу на номер мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит – 0968353719.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», загальна сума кредиту, отриманого відповідачем за договором №970468136, становить 9 999,99 грн. Станом на 27.06.2023 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 64 318,36 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 9 999,99 грн.; заборгованості по процентам в сумі 54 318,37 грн.
28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01.
Додатковими угодами строк дії договору факторингу продовжувався.
Пунктом 2.1. договору факторингу №28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) право вимоги – права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Таким чином, договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1.5. договору факторингу реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором.
Форма цього реєстру наведена в додатку №1 до договору.
27.06.2023 на виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» складено та підписано реєстр прав вимоги №237, за яким передані (відступлені) права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 970468136 на загальну суму 64 318,36 грн (номер запису в реєстрі – 505).
02.05.2024 між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги до цього договору.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 02.05.2024 до договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 позивачу передано право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №970468136 на загальну суму 64 318,36 грн (номер запису в реєстрі – 333).
21.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір №2274484 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту кредит в сумі 8 600,00 грн, строком на 30 днів, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за стандартною процентою ставкою – 1,90% в день, або знижена процентною ставкою – 1,14% в день.
Відповідно до п.п.4.2 – 4.2.5 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. За користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою. Загальна кількість атовпролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів.
Договір укладено у формі електронного документа, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «B885», який було відправлено відповідачу на номер мобільного телефону, зазначений у цьому договорі – НОМЕР_1 .
20.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до Договору №2274484 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким сторони погодили продовжити строк кредитування на 30 днів, із сплатою в цей період процентів у розмірі 1,90% в день.
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши грошові кошти, що підтверджується листом ТОВ «УПР», у якому зазначено про успішне перераховання коштів на платіжну картку клієнта: 21.08.2021 22:56:10 на суму 8600,00 грн, маска картки НОМЕР_2 .
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», станом на 15.07.2022 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 28 208,00 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 8 600,00 грн.; заборгованості по процентам в сумі 19 608,00 грн.
15.07.2022 між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 2-15072022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами, зазначених у відповідних реєстрах боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 від 15.07.2022 до договору факторингу №2-15072022 позивачу передано право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2274484 на загальну суму 28 208,00 грн (номер запису в реєстрі – 2662).
Договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3-6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення електронних кредитних договорів відповідачем з первісними кредиторами, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цими договорами.
Стороною відповідача не доведено, що відповідачем не укладалися договори №970468136 від 04.09.2021, №2274484 від 21.08.2021. У відзиві містяться доводи лише про те, що позивачем не доведено укладення договорів, проте доказів на спростування аргументів позивача не надано.
Із копії наявних у матеріалах справи доказів видно, що ОСОБА_1 як позичальник за кредитними договорами, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційних системах, надавши персональні дані, а саме ПІБ, дата народження, РНОКПП, паспортні дані, місце проживання, телефон, e-mail, необхідні для укладення договору та формування одноразового ідентифікатора. 
Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, без здійснення його верифікації, без передання ним та отримання фінансовою установою персональних даних з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим.
Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування кредитних грошових коштів, номери телефонів, адреси реєстрації (та фактичного) місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення стосовно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладених договорів. Зважаючи на це, доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладення договорів і використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем підтверджено укладення відповідачем з первісним кредитором договорів №970468136 від 04.09.2021, №2274484 від 21.08.2021. Підстави вважати, що у відповідача не виник обов`язок з виконання умов вказаних кредитних договорів, відсутні.
Щодо тверджень представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу кредиту, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання представника відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів є безпідставним.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
Отже, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є підставою для висновку про невиконання умов договору кредитодавцем та неотримання позичальником грошових коштів за кредитними договорами.
Позивачем на підтвердження факту перерахування кредитних коштів за договором №2274484 на рахунок відповідача надано довідку оператора платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР». Зазначена довідка дає можливість ідентифікувати розмір наданого кредиту, реквізити платіжної картки, ідентичні зазначеним відповідачем у кредитному договорі, дату перерахування коштів.
Суд вважає, що зазначена інформаційна довідка відповідає вимогам ч.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» та підтверджує факт надання кредитних коштів.
Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на рахунку. 
Таким чином, виходячи із викладеного вище, суд вважає, що позивачем належним чином доведено надання грошових коштів відповідачу за договором №2274484, тому заперечення відповідача з цього приводу не є обґрунтованими.
Отже, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», після підписання якого між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними.
Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість повністю не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований і відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитора, судом встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах граничного строку кредитування з урахуванням автопролонгації та за процентною ставкою, визначеною договором, тому суд погоджується з наданим розрахунком.
Надані копії договору факторингу та витяг з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитним договором. 
Відповідач не надав належних доказів на підтвердження невиконання первісним кредитором обов`язку з перерахування кредитних коштів, виконання в повному обсязі умов кредитного договору ані первісному, ані новому кредитору, доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором та свій розрахунок.
Отже обставини, на які відповідач посилається як на підстави своїх заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Натомість судом встановлено порушення відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування, відступлення позивачу права вимоги до відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором №2274484 від 21.08.2021 у розмірі 28 208,00 грн.
Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами позивача в частині стягнення заборгованості за договором №970468136, оскільки в наявних матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували перерахування відповідачу кредитних коштів за цим договором.
Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог статтей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Посилання представника позивача на часткову оплату заборгованості, суд оцінює критично, оскільки саме по собі здійснення платежів не замінює обов`язку позивача довести належними та допустимими доказами факт надання грошових коштів позичальникові. Жодних належних доказів надання грошових коштів матеріали справи не містять. 
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просив розглянути справу за його відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів заявлено не було.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, у тому числі не надання належних доказів на підтвердження своїх доводів.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №970468138 від 04.09.2021 слід відмовити за недоведеністю. 
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у стягненні заборгованості за договором №970468138 від 04.09.2021, суд не надає оцінку доводам відповідача щодо недоведеності переходу до позивача права вимоги за договорами факторингу.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за договором №2274484 у розмірі 28 208,00 грн.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 811,67 грн – пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 2274484 від 21.08.2021 у розмірі 28 208 (двадцять вісім тисяч двісті вісім) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» судовий збір у розмірі 811,67 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження за адресою: вул. Іллінська, буд.8, м. Київ.
Відповідач – ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного судового рішення – 07.07.2026.

Суддя О.В. Алексєєв