Справа № 740/1939/26 
Провадження № 2/740/1711/26 

Р І Ш Е Н Н Я
з а о ч н е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М., 
із секретарем судового засідання Ісаєнко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через представника – адвоката Гринь Л.В. звернувся до суду із позовом, у якому просить: 1) визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, а також 2) стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку та доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що 02.09.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітню дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Сновського районного суду Чернігівської області від 18.11.2025 шлюб між сторонами розірвано.
Причиною розпаду шлюбу стало те, що відповідачка вчиняла сварки, не доглядала за донькою, не давала дитині призначених лікарем ліків.
22.07.2025 ОСОБА_2 вчинила сварку, побила матір позивача, а після приїзду поліції зібрала свої речі та виїхала до міста Ніжина. Після цього вона ні з позивачем, ні з дочкою не контактувала, життям дитини не цікавилась, матеріальної допомоги на її утримання не надавала.
Таким чином, тривалий час дитина проживає разом з позивачем та його батьками, їй створено належні житлово-побутові умови, у неї є своя кімната, облаштована меблями, усі необхідні речі, одяг по сезону, продукти харчування, багато іграшок, книжки. Стосунки у родині добрі. 
Відповідачка з дитиною не спілкується взагалі, жодної участі у вихованні не приймає, на даний час не має визначеного місця проживання та доходів. Тому визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком буде повністю відповідати інтересам дитини.

Ухвалою судді 27.04.2026 провадження в справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.05.2026, у якому відповідачка зазначила про заперечення позовних вимог щодо стягенння аліментів, пояснюючи бажанням сплачувати кошти безпосередньо на рахунок дитини, а не позивача, та щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дочки з колишнім чоловіком зазначила "хай поживе". При цьому пояснила, що нині вона працює і тимчасово проживає у Вінницькій області, але точної адреса не знає. У Ніжині проживає по АДРЕСА_1 . Після вручення відповідачці позову з додатками оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 26.06.2026, у яке відповідачка, будучи повідомленою під розписку, не з`явилася без повідомлення причин.
Ухвалою суду 26.06.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.07.2026. Судом ураховано, що позивачем не заявлено вимоги про встановлення самостійного виховання та утримання дитини. Відтак не встановлено підстав для залучення до справи органів військового управління, відповідальних за проведення мобілізації під час воєнного стану, оскільки визначення місця проживання дитини з особою судовим рішенням не віднесено до підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Учасники справи в судове засідання 16.07.2026 не з`явилися.
Представник позивача – адвокат Гаєва А.О. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подала. Про час і місце розгляду справи сповіщалась завчасно засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно із п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України. 
Представником третьої особи - служби у справах дітей Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, а також пояснення, в яких позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, оскільки дитина фактично проживає з позивачем, де їй створено належні умови для проживання, виховання та розвитку.
Враховуючи, що відповідачка відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлена, відзив не подала, причини неявки в судове засідання не повідомила, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що від позивача не надійшло заперечень проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12 зворот).
Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.13)
Рішенням Сновського районного суду Чернігівської області від 18.11.2025 (справа №740/4441/25) шлюб між сторонами розірвано.
Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , дідом ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з реєстру Вертіївської територіальної громади № 2023/000094266 від 04.01.2023 та довідкою Липоворізького старостинського округу Вертіївської сільської ради від 01.08.2025 (а.с. 15зворот, 16 зворот). 
Згідно довідки Липоворізького старостинського округу Вертіївської сільської ради від 26.08.2025, ОСОБА_1 дійсно проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_6 , здійснює догляд за нею. Мати дитини ОСОБА_2 не проживає з ними, не займається доглядом і вихованням дочки (а.с.17).
Згідно акта обстеження умов проживання від 04.05.2026, складеного представниками Вертіївської сільської ради, КЗ «ЦНСП», у будинку АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_1 , його дочка ОСОБА_3 та його батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 задовільні умови проживання ,є необхідні меблі та побутова техніка, для дитини є багато іграшок, окреме спальне місце, достатньо одягу та взуття, чиста послівна білизна. У сім`ї дружні стосунки, дитині та її розвитку приділяється багато уваги (а.с.37). 
Зі змісту висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району від 02.09.2025 № 103, вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 , де батьком створено необхідні умови для її виховання та розвитку: дитина має окреме спальне місце, одяг та взуття в достатній кількості, іграшки. Кімнати у будинку облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, утримуються в чистоті та порядку, запас продуктів харчування в достатній кількості. ОСОБА_1 веде сільське господарство, утримує корів, птицю, свиней, від чого отримує дохід. Мати дитини ОСОБА_7 на засіданні комісії заявила, що хоче спільно жити з дитиною, але зараз не має визначеного місця проживання. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком ОСОБА_1 , де для неї створено необхідні умови для виховання та гармонійного розвитку (а.с. 14).

Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
При цьому відсутність задокументованих заперечень з боку одного із батьків щодо проживання дитини разом з іншим на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, від 29.11.2023 у справі № 757/555/22, від 26.06.2024 в справі №334/3710/22.
Водночас та обставина, що після припинення шлюбних відносин між сторонами, їх малолітня дочка залишилися проживати разом із позивачем, зареєстрована з ним за однією адресою, а відповідачка на даний час не просить змінювати місце проживання дитини, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених постановах від 10.07.2024 у справі №127/16211/23 та від 10.12.2024 у справі №299/8679/23, може свідчити, що у цьому випадку права позивача не порушені, процесуальним наслідком чого є відмова у задоволенні позовних вимог.
Надаючи оцінку доказам у справі у цьому контексті суд звертає увагу на висновок органу опіки та піклування, з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 на засіданні комісії заявила, що хоче спільно жити з дитиною, але зараз не має визначеного місця проживання. Висловлена відповідачкою у підготовчому судовому засіданні позиція щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з ним, не носила достатньо визначений характер, звелася до висловлювання "хай поживе". Після перерви у підготовчому судовому засіданні відповідачка до суду не з`явилася, більш чіткої позиції не заявила. З наданих нею у підготовчому засіданні суду пояснень, місце проживання її самої є доволі невизначеним, носить тимчасовий характер, але при цьому, як вже зазначено вище, на засіданні з розгляду органом опіки і піклування питання визначення місця проживання дитини відповідачка заявляла, що хоче спільно проживати з дитиною. 
За таких обставин, суд вбачає спір між сторонами щодо місця проживання дитини, і враховуючи перш за все інтереси дитини та її вік, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення її місця проживання, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, та зважаючи на те, що відповідачка не цікавиться достатньою мірою життям дитини, не піклується належно про матеріальне забезпечення дочки, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .
При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та за правилами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів, враховуючи положення ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, суд приймає до уваги майновий стан відповідачки, яка є працездатною особою, не має жодних перешкод для працевлаштування та отримання грошових коштів для утримання своєї дитини, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки щомісячно.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При зверненні до суду позивачем сплачено 1077,76 грн. судового збору, тому вказана сума, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Крім того, з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. 
Керуючись ст. 12, 76-80, 141, 263-265, 280, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1077 (одну тисячу сімдесят сім) грн. 76 коп. витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 коп. судового збору на користь держави.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя  І. М. Карпусь