ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.07.2026	Справа № 910/11550/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080)
до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053)
про стягнення 50 502,99 грн.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України про стягнення 50 502,99 грн., а саме 38 599,58 грн. основного боргу, 8840,46 грн. процентів річних та 3062,95 грн. втрат від інфляції.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 3 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 09.03.2021 року в частині своєчасної та повної оплати вартості спожитої (купленої) електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/11550/24 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також враховуючи відповідне клопотання позивача, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи №910/11550/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також вказаною ухвалою суду зобов`язано позивача надати додаткові докази, що мають значення для правильного вирішення спору - підтвердження здійснених відповідачем за спірний період оплат в сумі 3 634 595,10 грн. 
Судом встановлено, що через систему "Електронний суд" на виконання вимог ухвали суду від 04.10.2024 року від представника позивача 09.10.2024 року надійшло клопотання б/н від 09.10.2024 року про долучення доказів до матеріалів справи, з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача, до якого додано копії платіжних інструкцій №408 від 19.03.2021 року, №1590 від 23.03.2021 року, №5325 від 24.12.2021 року.
В свою чергу, через систему "Електронний суд" 22.10.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 21.10.2024 року, з доказами надсилання до електронного кабінету позивача, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що він є органом державної влади і не може здійснювати оплату в іншому періоді, ніж надані послуги/товари, оскільки кошторис на 2021 рік вже закритий та бюджетний рік завершився. Крім того відповідач вважає, що в нього не виникло бюджетних зобов`язань і не утворилась бюджетна заборгованість, позаяк коригування обсягів спожитої Державною податковою службою України в березні 2021 року електроенергії відбулося поза межами бюджетного періоду, а також зазначає про безпідставність нарахування 15% річних замість 3%. 
Також через систему "Електронний суд" надійшли: 24.10.2024 року від представника позивача - відповідь на відзив б/н від 24.10.2024 року, з доказами надсилання до електронного кабінету позивача, в якій позивач підтримує позовні вимоги, посилаючись на те, що Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» як постачальник «останньої надії» в повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором, а саме гарантовано та безперервно постачало електричну енергію Державній податковій службі України в січні-березні 2021 року, а відповідач спожив електричну енергію в обсязі більшому ніж передбачав, проте намагається уникнути сплати заборгованості за фактичну спожиту електричну енергію. Крім того, позивач також наголошує на тому, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а також зазначає, що можливість нарахування 15% річних передбачена п.7.4 Комерційної пропозиції № 3; 30.10.2024 року від представника відповідача - заперечення на відповідь на відзив б/н від 24.10.2024 року, з доказами надсилання до електронного кабінету позивача, в яких ДПС України заперечує проти доводів позивача, посилаючись на протиправність коригувань спожитої електроенергії поза межами бюджетного року та неможливість стягнення 15% річних за умови законодавчого передбачення максимального розміру 3% річних.
Окрім цього, через систему "Електронний суд" 31.10.2024 року від представника позивача надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив б/н від 31.10.2024 року, з доказами надсилання до електронного кабінету відповідача, в яких Державне підприємство просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що фактичний обсяг споживання електричної енергії визначається лише ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», яке двічі корегувало обсяги спожитої в березні 2021 року Державною податковою службою України електричної енергії і остання сплатила перший акт коригування, виходячи з чого посилання відповідача на відсутність у нього обв`язку сплачувати за актами коригування є повністю безпідставною.
Вказані документи судом долучено до матеріалів справи.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час розгляду справи по суті суду не надано.
В свою чергу, суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до статті 92 Конституції України визначаються виключно законами України.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 06.11.2018 року № 1344 "Про видачу ліцензій з постачання електричної енергії споживачу ПАТ "АКХЗ", ТОВ "ЕНЕРСВІТ", ТОВ "ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНИК", ТОВ "ИНТЕХСЕРВИС", ТОВ "МЕГАЕНЕРГО ПОСТАЧ", ТОВ "КРАМАТОРСЬКТЕПЛОЕНЕРГО", ТОВ "ПЕТ", ТОВ "ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ "ЕНЕРГОСТІЛ", ТОВ "ТІС", ТОВ "УКРТРАНСЛІТ", ТОВ "ТД ИРБИС", ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" та МКП "ХМЕЛЬНИЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО" Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України "Про ринок електричної енергії" 
За приписами ст. 1, 64 вказаного Закону постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
Визначення постачальника "останньої надії" здійснюється рішенням Кабінету Міністрів України за результатами конкурсу, проведеного у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Постачальник "останньої надії" призначається на строк до трьох років.
Наразі, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 року №1023-р ДПЗД "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 1 січня 2019 року до 31 грудня 2024 року.
Законодавством України, зокрема, положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ суворо врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Так, положеннями статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором (НКРЕКП), та є публічним договором приєднання. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник не спроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення у передбачених чинним законодавством чи Договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України з початку фактичного постачання електричної енергії споживачу (положення пункту 3.4.4 ПРРЕЕ).
Постановою від 14.03.2018 року № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), які регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами, та є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Зокрема, Правилами затверджено типовий договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (додаток 7 до Правил).
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Відповідно до п.1.1.2 Правил договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» - домовленість між постачальником «останньої надії» та споживачем, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу на термін до 90 днів постачальником «останньої надії» за цінами постачальника «останньої надії».
Частиною 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" та п. 3.4.2 Правил вказано, що постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Згідно п.1.2.9. Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», зміст якого визначається постачальником «останньої надії» на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником; у разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції; на вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку (п.3.1.7 Правил).
Постачальники універсальних послуг та постачальники "останньої надії" повинні оприлюднити на своїх вебсайтах типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" відповідно (п. 3.2.1 Правил).
Положеннями п.3.4.4 Правил визначено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником; договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Як вбачається з п. 6.2.6 Правил якщо споживач до моменту його переведення на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» не обрав електропостачальника або не забезпечив власного споживання шляхом купівлі електричної енергії за двосторонніми договорами та/або на організованих сегментах ринку, адміністратор комерційного обліку в одноденний термін переводить такого споживача на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» шляхом внесення змін в одноденний строк до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальника щодо постачальника «останньої надії» у порядку, визначеному Кодексом комерційного обліку, з одночасним повідомленням операторів системи, споживача та постачальника «останньої надії».
За даними ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», на якого було покладено функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (у редакції, яка діяла до 01.07.2024 року), відповідача було віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2021 року. Вказане підтверджується листом-повідомленням ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 11.01.2021року № 3/01/3/731 про переведення споживача, копія якого наявна в матеріалах справи.
Крім того, ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» листом № 3/01/21/32103 від 28.10.2022 повідомило позивача про те, що з 01.11.2022 року останнім як постачальником "останньої надії" здійснюватиметься електропостачання споживача - ДПС України.
Пунктом 3.2.1 Правил визначено, що постачальники універсальних послуг та постачальники «останньої надії» повинні оприлюднити на своїх веб-сайтах типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» відповідно розроблені на основі типових договорів.
Так, з 27.12.2018 року на виконання положень частини одинадцятої статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» позивачем, як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному веб сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено публічну оферту: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Комерційна пропозиція для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток №1 до Комерційної пропозиції до Договору на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».
Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником останньої надії укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. 
Верховний Суд у постанові від 20.09.2021 року у справі № 910/8958/20 зазначив, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини 1 статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника «останньої надії» відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 04.04.2023 року у справі № 905/1791/21, від 19.11.2023 року у справі № 910/11817/22, від 13.02.2024 року у справі № 910/14138/22.
З урахуванням наведеного вище судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", умови якого відповідач як споживач електроенергії прийняв з урахуванням п. 1.2.9. Правил та комерційної пропозиції.
Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем, на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», положень ПРРЕЕ між Державною податковою службою України (відповідач у справі, споживач за договором) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (позивач у справі, постачальник за договором) було укладено 09.03.2021 року Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - Договір), за умовами п.2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).
Як визначено п. 1.1 Договору він є публічним договором приєднання споживача до цього договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» - ДПЗД «Укрінтеренерго» (далі - постачальник) споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи цим договором випадках. Цей договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах, визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є Додатком №1 до цього Договору.
Розділами 2 - 13 Договору сторони погодили предмет договору, умови постачання, якість постачання електричної енергії, ціну, порядок обліку і оплати електричної енергії, права та обов`язки споживача і постачальника, порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії, відповідальність сторін, порядок заміни електропостачальника, порядок розв`язання спорів, форс - мажор, строк дії Договору та інші умови тощо.
Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Згідно п. 13.1 Договору цей Договір приєднання набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
Також сторонами було погоджено та підписано Додаткову угоду № 1 про закупівлю послуг з постачання електричної енергії від 09.03.2021 року до Договору, якою сторони доповнили правочин п.п.2.3, 2.4, 5.17-5.19, а також виклали в новій редакції п. 12.5, 13.1 Договору.
Зокрема, згідно п. 13.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 09.03.2021 року до Договору «Цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України з 01.01.2021 року та діє до 31.12.2021 року, а в частині постачання електричної енергії по 31.03.2021 року (включно), але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.»
Вказаний Договір та Додаткова угода № 1 до нього підписані представниками постачальника та споживача і скріплені печатками сторін.
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України, § 3 глави 30 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Господарський кодекс України) та Закону України "Про ринок електричної енергії".
Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Згідно із частинами 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За приписами частини 1 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.
За умовами п. 2.3 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) найменування предмета закупівлі: за кодом згідно Національного класифікатора ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (постачання електричної енергії).
Відповідно до п. 3.1 Договору постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених п. 3.2 цієї глави.
У відповідності до ч.1 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Аналогічні умови забезпечення постачальником гарантоване та безперервне постачання електричної енергії споживачу протягом всього строку постачання передбачені також п.3.2 Договору.
Електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальника, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється (п. 3.4 Договору).
Початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення передбаченого ПРРЕЕ (п. 3.6 Договору).
Згідно з пунктом 1 Додаткової угоди №1 від 09.03.2021 року доповнено договір №3 від 09.03.2021 пунктом 2.4, в якому передбачено, що «обсяг постачання електричної енергії на 01.01.2021-31.03.2021 ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» як оператора системи розподілу/передачі становить: січень 2021 року 284 370 кВт*год, лютий 2021 року 398 147 кВт*год, березень 2021 року 398 147 кВт*год».
У відповідності до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно до п. 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору.
Спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п. 5.2 Договору).
Додатковою угодою №1 від 09.03.2021 року доповнено Договір пунктом 5.17, за умовами якого вартість послуг за цим договором визначається як очікувана вартість обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 2.4 цього договору і становить 3 015 834,82 грн., крім того ПДВ 603 166,96 грн., всього з ПДВ 3 619 001,78 грн.
Також вказаною угодою доповнено Договір пунктом 5.18, згідно якого споживач несе відповідальність за перевищення суми договору та очікуваних обсягів постачання електричної енергії. У разі перевищення вартості договору, визначеної в пункті 5.17 договору або фактичного обсягу споживання електричної енергії понад обсягом, зазначеним в пункту 2.4 договору, в періоді зазначеному в пункті 5 цієї додаткової угоди, Споживач зобов`язаний здійснити закупівлю додаткових послуг з постачання електричної енергії, як товарної продукції, у постачальника «останньої надії».
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.8 Договору).
Згідно частини 7 статті 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
За умовами п. 5.10 Договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Відповідно до пункту 5.10 Договору оплата виставленого постачальником рахунка за Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. 
Також, як встановлено судом, Додатком № 1 до договору є Комерційна пропозиція №3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", за умовами якої:
- ціна, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії" формується згідно Порядку формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживач постачальником "останньої надії", затвердженого постановою НКРЕКП від 05.10.2018 року №1179 (п. 1.1);
- споживач сплачує 100% вартості від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку… Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних отриманих постачальником від Оператора системи розподілу (передачі) (п. 4.1);
- остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14 (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ (п. 4.2);
- акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОС. Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію Акту купівлі - продажу, підписаного зі свого боку. Споживач в триденний термін після отримання сканованої версії Акту купівлі - продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію Акту купівлі - продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал Акту купівлі - продажу у двох примірниках один екземпляр оригіналу Акту купівлі - продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу Акту купівлі - продажу в триденний термін повертається на поштву адресу постачальника. У разі наявності зауважень до Акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляра Акту купівлі - продажу у встановлені строки або його не підписання з боку споживача у встановлений термін, документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений. Документом, що підтверджує факт переходу права власності на електричну енергію від постачальника до споживача, є узгоджений сторонами Акт купівлі - продажу, оформлений відповідно до умов, визначених у цьому розділі (п. 4.4);
- оплата здійснюється на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника, визначений у Договорі або рахунку. При здійсненні оплати за електричну енергію споживач обов`язково зазначає у призначенні платежу номер, дату рахунку та період, за який здійснюється оплата (пункт 4.5 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021).
Докази того, що сторони узгодили інший строк та/або порядок оплати електричної енергії за Договором в матеріалах справи відсутні.
Положеннями статті 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.
Оператор системи розподілу (далі ОСР) надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Так, відповідно до частини 3 статті 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу зобов`язаний, зокрема, при застосуванні процедур зміни/заміни електропостачальника надавати новому електропостачальнику інформацію про споживачів, приєднаних до його системи розподілу, яким здійснював продаж попередній електропостачальник, в обсягах та порядку, визначених Регулятором; надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Оператором системи розподілу у даних відносинах є ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕКП від 13.11.2018 року № 1411).
Таким чином, позивач отримує всю необхідну інформацію про споживачів, які стали споживачами позивача від ОСР (ПАТ «ДТЕК Київські електромережі»), який зобов`язаний надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку в обсягах та порядку, встановлених законодавством, яке регулює діяльність у сфері енергетики.
Відповідно до положень пункту 4.12 Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 року № 312.
Так, у період перебування відповідача на постачанні електричної енергії у позивача, як постачальника «останньої надії», зокрема, січень-березень 2021 року, діяла Комерційна пропозиція № 3 від 07.06.2019 року, про яку зазначалось вище.
Таким чином, обсяг спожитої відповідачем електричної енергії у період споживання з січня по березень 2021 року було визначено позивачем після отримання від ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» звітів про фактичне споживання електричної енергії за відповідний період.
Так, як встановлено судом з матеріалів справи, на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії відповідачем, отриманих від оператора системи розподілу - ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», ДПЗД «Укрінтеренерго» було складено Акти купівлі-продажу електроенергії, а саме: № 004832 від 31.01.2021 року за січень 2021 року на суму 1 014 709,51 грн., згідно якого обсяг спожитої електричної енергії 284 370 кВт*год.; № 009267 від 28.02.2021 року за лютий 2021 року на суму 1 555 221,94 грн. - обсяг спожитої електричної енергії 475 528 кВт*год; № 012414 від 31.03.2021 року за березень 2021 року на суму 1 602 000,28 грн. - обсяг спожитої електричної енергії 436 363 кВт*год.
Також відповідно до умов Договору та Комерційної пропозиції на підставі вказаних актів купівлі - продажу позивачем було сформовано рахунки: від 15.02.2021 року № 000043005393/08/О01/10729 на суму 1 014 709,51 грн., № 000043005393/08/О02/15680 від 16.03.2021 року на суму 1 555 221,94 грн., які було надіслано на електронну адресу Державної податкової служби України post@tax.gov.ua 16.02.2021 року і 27.03.2021 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення та оплачено відповідачем в повному обсязі.
Окрім цього, 20.12.2021 року сторонами підписано коригувальний акт № 016538 до акту від 31.03.2021 року № 012414 за березень 2021 року (обсяг спожитої електричної енергії - 156 877 кВт*год, загальна вартість -575 935,63 грн.) та на підставі вказаного позивачем сформовано рахунок №000043005393/08/К03/23988 від 20.12.2021 року на суму 1 026 064,65 грн.
Наразі, в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, згідно яких відповідачем здійснено розрахунки з позивачем:
- 19.03.2021 року згідно платіжного доручення від 11.03.2021 року № 408 - грошові кошти в розмірі 1 014 709,51 грн., призначення платежу «оплата за вик. ел.енергії за 02.2021; дог. №3 від 09.02.21; дод.уг.1 від 09.03.21; акт №004832 від 09.03.21»;
- 23.03.2021 року згідно платіжного доручення від 22.03.2021 року № 1590 - грошові кошти в розмірі 1 555 221,94 грн., призначення платежу «оплата за вик. ел.енергії за 01.2021; дог. №3 від 09.02.21; дод.уг.1 від 09.03.21; акт №009267 від 28.02.21»;
- 24.12.2021 року згідно платіжного доручення від 22.12.2021 року № 5325 - грошові кошти в розмірі 1 026 064,65 грн., призначення платежу «оплата за вик. ел.енергії за 03.2021; дог. №3 від 09.02.21; дод.уг.1 від 09.03.21; акт №016538 від 20.12.21».
Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова служба України звернулася до ДПЗД «Укрінтергенерго» з листом №10435/6/99-00-01-02-06 від 11.05.2021 року щодо необхідності уточнення обсягів спожитої відповідачем у березні 2021 року електричної енергії, у відповідь на який позивач листом №44/09-7215/ПОН від 21.05.2021 року повідомив про опрацювання вказаного вище звернення.
Вказане звернення відповідача було направлено позивачем листом від 27.07.2021 року № 44/10-7640 до ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» для розгляду по суті, оскільки останній є оператором систем розподілу і передачі спожитої електричної енергії, яка поставляється постачальником «останньої надії». Копія вказаного листа направлена до Державної податкової служби України.
ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» листом №3/01/5/30258 від 14.10.2022 повідомило позивача, що в березні 2021 року зі споживача ДПС України (ЄДРПОУ 43005393) було помилково знятий обсяг у розмірі 10 514 кВт*год, на підставі чого надано коригування в бік збільшення на такий самий обсяг.
Судом встановлено, що позивачем 23.02.2023 року за №44/10-617/ПОН направлено на адресу відповідача супровідний лист з коригувальним актом від 31.01.2023 №32849 до акту від 20.12.2021 № 16538 купівлі-продажу електроенергії за березень 2021 року на суму 1 064 664,23 грн. - обсяг спожитої електричної енергії 290 000 кВт*год, відповідний рахунок №000043005393/08/К03/40375 від 08.02.2023 року на суму 38 599,58 грн. та вищезазначений лист ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» №3/01/5/30258 від 14.10.2022 року.
Відповідно до положень пункту 4.14 Правил платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам, зокрема електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу. Датою отримання платіжного документа вважається, зокрема, дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії.
Положеннями пункту 4.3. Комерційної пропозиції встановлено, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2 Комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
Зазначений лист був надісланий 23.02.2023 року на електронну адресу Державної податкової служби України gekanovikov@ukr.net, що підтверджується відповідною роздруківкою.
Заперечень щодо загального обсягу фактично спожитої електричної енергії за період січень - березень 2021 року в обсязі, який визначений на підставі даних комерційного обліку оператора системи розподілу на об`єктах споживача (відповідача), а також її вартості за вказаними актами та рахунками, а також претензій щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору в частині, зазначеній у вказаних актах та рахунках, з боку споживача не надано. 
За таких обставин суд доходить висновку про те, що ДПЗД «Укрінтернерго» як постачальником виконано прийняті на себе зобов`язання з продажу електричної енергії у відповідності до умов Договору в обсягах та на суму, зазначену в вищезазначених рахунках та актах, а відповідачем, у свою чергу, придбано у позивача вироблену електричну енергію у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.
Положеннями пункту 3 частини 1 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Згідно з вимогами підпункту 2 та підпункту 6 пункту 6.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії та відшкодувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та/або договором.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Відтак, позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов пункту 2.1 Договору та розділу 4 Комерційної пропозиції не здійснено своєчасну та повну оплату спожитої (купленої) електричної енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 38 599,58 грн.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань з оплати поставленої електричної енергії за Договором та з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою №44/11-006728 від 11.01.2024 року, яка разом з рахунками та актами купівлі - продажу була направлена на електронну адресу відповідача та доставлена останньому 15.01.2024, що підтверджується копією електронного повідомлення на офіційні електронні адреси Державної податкової служби України. 

Проте, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, свої зобов`язання щодо сплати Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» як постачальнику «останньої надії» електричної енергії грошових коштів в сумі 38 599,58 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Державної податкової служби України утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним спірного Договору № 3 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 09.03.2021 року та/або його окремих положень суду не надано.
Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.
При цьому відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності боргу, стягнення якого є предметом даного позову або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.
Натомість, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає про відсутність бюджетних зобов`язань і бюджетної заборгованості, позаяк коригування обсягів спожитої Державною податковою службою України в березні 2021 року електроенергії відбулося поза межами бюджетного періоду, а також зазначає про безпідставність нарахування 15% річних замість 3%.
При цьому, з наявного в матеріалах справи звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпустку електричної енергії за точками обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго» встановлено, що по відповідачу - Державній податковій службі України було надано послуги з розподілу електричної енергії за період з 01.01.2021 по 31.03.2021, що не оспорюється останнім. 
Крім того, спірним Договором від 09.03.2021 року № 3 (в редакції додаткової угоди №1 від 09.03.2021 року) передбачено безумовний обов`язок відповідача сплати надмірне (понад прогнозовані обсяги) споживання електричної енергії, яка була йому надана постачальником «останньої надії».
Оскільки формування актів та рахунків і, відповідно, їх коригування, здійснюється на підставі звітів ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» (оператор систем розподілу), про розмір фактично спожитої електричної енергії, за наявності у матеріалах справи звітів останнього, у суду відсутні підстави вважати коригування проведені позивачем незаконними та безпідставними, як про це заявляє відповідач. Крім того, з огляду на факт сплати відповідачем першого відкоригованого рахунку на березень 2021 року, заперечення відповідача з посиланням на недійсність другого коригувального акту й рахунку судом до уваги не приймаються.
Щодо посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів на оплату поставленої електроенергії, зокрема, за відсутності зареєстрованого бюджетного зобов`язання та відповідного фінансування, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.
Згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
За приписами ст. 48 Бюджетного кодексу України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.
Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, визнається порушенням бюджетного законодавства.
Проте, суд зазначає, що Бюджетним кодексом України, на який посилається відповідач, регулюють відносини, що виникають виключно у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контроль за дотриманням бюджетного законодавства, питання відповідальності за його порушення, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Кодексу).
Водночас, спеціальні норми вказаного Кодексу не регулюють господарські відносини, які виникають між юридичними особами при укладенні господарських договорів та їх виконанні.
Так, частиною 1 ст. 173 ГК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
У свою чергу, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетним зобов`язанням є будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Тобто, чинне законодавство розрізняє поняття "бюджетне зобов`язання" та "господарське зобов`язання", які відповідач помилково ототожнює.
Поряд із цим суд наголошує, що самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням розпорядником бюджетних коштів відповідача та відсутністю у нього коштів, не звільняють Державну податкову службу України від виконання свого обов`язку за Договором належним чином та сплатити позивачу вартість поставленої у березні 2021 року електричної енергії.
При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (пункти 48 та 40 рішень відповідно) (від 18.10.2005 року) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004 року) зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 908/1076/17 та від 30.03.2020 року у справі № 910/3011/19, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. 
За таких обставин, факт відсутності надходження коштів від розпорядника бюджетних коштів в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати поставленої електричної енергії, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати фактично поставлених обсягів електричної енергії відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у сумі 38 599,58 грн. за поставлену електроенергію за вказаним Договором підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.
З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 905/587/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
За умовами пункту 7.4 Комерційної пропозиції № 3 від 07.06.2019 року споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний крім оплати штрафних санкцій та збитків сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15 % річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині оплати електричної енергії за Договором, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 8 840,46 грн. 15% річних за період 03.03.2023 - 10.09.2024 та 3 062,95 грн. втрат від інфляції 3% річних у розмірі 1 228,18 грн. за період березень 2023-липень 2024, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.
Суд зазначає, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Зазначеним законодавчим положенням передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних ніж встановлений цією нормою.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 914/235/19.
Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким чином суд приходить до висновку, що передбачений умовами п. 7.4 Комерційної пропозиції (Додаток № 1 до Договору) розмір процентів річних узгоджується з приписами чинного законодавства України та, відповідно, про правомірність нарахування позивачем передбачених пунктом 7.4 Комерційної пропозиції до Договору 15% річних за прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати електричної енергії, оскільки на момент прийняття рішення відповідач не представив належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто, визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині відсотків річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог в частині нарахованих процентів річних та втрат від інфляції або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку, позаяк відповідач заперечує проти позовних вимог в цілому.
У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та втрат від інфляції судом встановлено, що розмір останніх, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів річних та втрат від інфляції підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме 8 840,46 грн. процентів річних та 3062,95 грн. втрат від інфляції.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Згідно Закону України "Про судовий збір" та відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 43005393) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вулиця Кирилівська, будинок 85, місто Київ, 04080, код ЄДРПОУ 19480600) 38 599,58 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 58 коп.) заборгованості, 3 062,95 грн. (три тисячі шістдесят дві гривні 95 коп.) інфляційних втрат, 8 840, 46 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок гривень 46 коп.) процентів річних, 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2026 року.

Суддя А.М.Селівон