П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 564/171/25
Провадження № 22-ц/4815/916/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року у складі судді Снітчук Р. М., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 15 годині 20 хвилин, повний текст рішення складено 13 лютого 2026 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої неналежним наданням медичних послуг.В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що у період з грудня 2023 року по січень 2024 року проходив курс лікування та протезування зубів у лікаря-стоматолога ФОП ОСОБА_2 .. Лікарем було проведено пломбування та реставрацію зубів, реставрацію зубів під коронки, розпломбування та розширення кореневих каналів, пломбування кореневих каналів, встановлення титанового штифта тощо. За надані послуги він сплатив 53600 грн. Проте після даного лікування у нього виник цілодобовий біль зубів, припухлість ясен, стало важко розмовляти та приймати їжу, усі пломби та коронки випали упродовж двох тижнів після їх встановлення. Через болі і дефекти зовнішнього вигляду обличчя він не міг працювати, погано себе почував. Він звертався до лікаря ОСОБА_2 з вимогою усунути недоліки лікування та протезування, йому було встановлено нові пломби, які впродовж тижня знову випали, а запломбовані дентальні канали нагноїлися. Зважаючи на очевидну непрофесійність лікаря, він відмовився від її подальших послуг, про що повідомив письмово 22.03.2024 року та запропонував повернути витрачені ним кошти. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх професійних обов`язків та необхідністю проведення нового лікування та протезування, що пов`язане з виправленням помилок відповідача, він був змушений звертатися до інших лікарів стоматологічної клініки «АРТ І С» (ФОП ОСОБА_3 ) у м. Київ. Крім того, відповідачем не велась карта стоматологічного хворого форми 043/о, відсутній план обстеження і план лікування з особистим підписом пацієнта про згоду, що ускладнило в подальшому його лікування, яке проводилось з метою усунення недоліків попереднього лікування. Просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 53600 грн., а також судові витрати по справі. Вказував, що попередній розрахунок судових витрат, які поніс та очікує понести позивач становить 8211 грн. (1211,20 грн. – судовий збір, 7000 грн. – витрати на професійну правничу допомогу). Просив позов задовольнити.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладено на позивача.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що позивачем надано докази того, що медичну допомогу в лікуванні зубів йому надавала саме відповідачка, надано докази про суму коштів сплачених за лікування, якими стверджується розмір заподіяної шкоди, надано докази, що лікування не дало позитивного результату. Вказане відповідачкою не оспорюється. Позивачем надано докази звернення за наданням медичної допомоги по лікуванню тих самих зубів, що лікувала відповідачка, до іншої медичної установи – клініки «АРТ І С» (ФОП ОСОБА_3 ) у м. Київ, в якій позивачу надана якісна медична допомога. Натомість відповідачка не довела, що шкода заподіяна позивачу не з її вини. Позовні вимоги нею не спростовані жодними доказами. В клініці «АРТ І С» йому лікували ті ж самі зуби, які лікувала відповідачка. В медичних документах клініки зазначено неналежний стан зубів невдовзі після їх лікування. Вказує, що лікар ОСОБА_2 не мала відповідного обладнання для проведення лікування – мікроскопу, а також відповідних навиків для лікування складних каналів зубів. Відповідачка не повідомляла позивача про те, що є проблеми з лікуванням каналів зубів, а навпаки запевняла, що вибраний нею курс лікування є правильним. В своїх письмових поясненнях відповідачка фактично визнає, що обрала неправильний спосіб лікування, але в цьому намагається звинуватити позивача. Відповідно до Висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_1 від 24.06.2025р. встановлено, що медична документація ФОП ОСОБА_2 ведеться з порушенням наказу МОЗ від 14.02.2012р. № 110. Згідно Висновку судово-медичної експертизи № 54 від 26.09.2025р. вбачається, що за наявними медичними документами немає можливості встановити причинно-наслідкові зв`язки між наданням послуг з лікування ФОП ОСОБА_2 зубів ОСОБА_1 та необхідністю його повторного лікування, погіршення стану його здоров`я після проведеного лікування в період з березня по листопад 2024 року за причиною відсутності в наданих на експертизу медичних документах та в матеріалах справи достатньої сукупності зафіксованих судово-медичних інформативних ознак. Підставність його позовних вимог стверджується практикою розгляду аналогічних справ – правовий висновок Верховного Суду в справі №344/3764/21, постанова від 30.11.2022 року. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідачки на його користь 53600 грн., а також покласти на відповідача витрати по справі. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Середа Оксана Валеріївна вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, також просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 4000 грн. 

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у період із 27.12.2023 до 01.02.2024 позивач ОСОБА_1 проходив курс лікування зубів у стоматологічному кабінеті «32 Норма» м. Костопіль, у лікаря фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ..
Із Виписки із Медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що позивачу було поставлено діагноз «хронічний періодонтит 17, 26 зуба», «хронічний глибокий карієс 11, 12, 13, 14, 15, 16, 21, 22, 27, 34, 43 44 зуба», «хронічний пульпіт 23, 24, 25 зуба», «гострий інфекційний періодонтит 35, 45 зуба». ОСОБА_1 скаржився на ниючий дискомфортний біль майже у всіх зубах, кровоточивість ясен, зубний камінь, випадіння пломб, неприємний запах із ротової порожнини. Вказував, що за кілька місяців до звернення лікував зуби в іншого лікаря. У зазначений вище період відповідачем йому надавалося лікування, зокрема було розкрито пошкоджені пломби, проліковано кореневі канали, поставлено як тимчасові, так і постійні пломби, проведено професійну чистку зубів, зняття зубного каменю, реставрацію зубів під коронки.
Зазначена виписка містить інформацію про те, що при рентгені 25 зуба виявлено незапломбований канал, білякореневу кисту, розкрито зубну пломбу і виявлено неправильно зафіксований штифт, при спробі дістати який він зламався. Пацієнту було рекомендовано зробити КТ знімок та видалення зуба.
У підтвердження понесених витрат на лікування позивачем надано платіжні інструкції та фіскальні чеки на суму 536 00 грн. 00 коп.
Із виписок із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що він також проходив курс лікування зубів у ТОВ «АРТіС» м. Київ у період із 09.03.2024 до 23.11.2024 та йому встановлено діагноз «хронічний глибокий карієс 11, 21, 22, 33, 34 зубів», «хронічний періодонтит 16, 35, 45 зуба», «хронічний пульпіт 12 зуба». Зазначено, що ОСОБА_1 скаржився на кровоточивість ясен, сколи та зміну кольору зубів.
У Висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах ФОП ОСОБА_2 від 24.06.2025 зазначено, що за наявною наданою судом документацією надати експертну оцінку щодо тактики лікування, обсягу одонтологічних клінічних маніпуляцій лікарем-стоматологом ОСОБА_2 в умовах приватного стоматологічного кабінету наданих ОСОБА_1 неможливо. Рекомендовано ОСОБА_2 забезпечити постійний внутрішній контроль якості надання медичної допомоги згідно Порядку контролю якості, затвердженого наказом МОЗ від 28.09.2012 № 752, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28.11.2012 за № 1996/22308. Забезпечити ведення первинної медичної документації.
В Експертному висновку щодо рецензії медичної документації ОСОБА_1 . Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення від 20.06.2025 зазначено, що причинно-наслідкових зв`язків між наданими послугами в умовах ФОП ОСОБА_2 , які несумісні з життям ОСОБА_1 , під час рецензування медичної документації не виявлено.
Із висновку судово-медичної експертизи № 54 від 26.09.2025 вбачається, що медична допомога лікарем-стоматологом ОСОБА_2 надавалась у відповідності до встановлених діагнозів, згідно з вимогами клінічних протоколів лікування та нормативів надання медичної допомоги в таких випадках. У період з грудня 2023 року до лютого 2024 року ОСОБА_1 було проведено лікування 18 зубів на верхній та нижній щелепі, лікування деяких з них проводилося неодноразово. Цей факт, а також описаний суб`єктивний стан його зубів та встановлені діагнози вказують на вкрай незадовільний стоматологічний статус у ОСОБА_1 та виражену «запущеність» ротової порожнини.
Судово-медична експертна комісія за наявними медичними документами не має можливості встановити причинно-наслідкові зв`язки між наданням послуг з лікування ФОП ОСОБА_2 зубів ОСОБА_1 та необхідністю його повторного лікування, погіршення стану його здоров`я після проведеного лікування в період з березня по листопад 2024 року за причиною відсутності в наданих на експертизу медичних документах та матеріалах справи достатньої сукупності зафіксованих судово-медичних інформативних ознак. 
Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно п. д ст. 6 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає у тому числі кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також доступ до необхідних лікарських засобів та медичних виробів у порядку, встановленому законодавством.
Статтею 8 цього ж Закону визначено, що у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди.
Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 14-1 Закону систему стандартів у сфері охорони здоров`я складають державні соціальні нормативи та галузеві стандарти.
Відповідно до ч. 2 ст. 34 цього ж Закону обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 заявив вимогу про відшкодування майнової шкоди у розмірі 53 600,00 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 у справі №761/12945/19.

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Разом із тим, матеріалами справи не доведено і об`єктивно не підтверджено, що необхідність продовження лікування позивачем викликана саме через неналежне наданням лікарем ОСОБА_2 медичних послуг. Окрім того, відповідачем було проліковано позивачу у грудні 2023 – лютому 2024 вісімнадцять зубів, переліковувалися дванадцять із них у період березня – листопада 2024 року, що вказує на тривалість часу, який пройшов із дня завершення лікування у відповідача.

Наявні матеріали справи, встановлені обставини справи та зібрані докази не дають підстав для висновку про те, що у діях відповідача міститься склад деліктного правопорушення, а саме: не доведено наявність її вини, протиправної поведінки чи бездіяльності та причинного зв`язку між такою поведінкою і настанням шкоди для позивача. Позивачем не доведено як самого факту заподіяння йому шкоди відповідачем, так і неналежного виконання нею своїх обов`язків під час його лікування, недотримання відповідних нормативів та стандартів, протоколів лікування, а відтак вина відповідача у несприятливих наслідках, які настали для позивача у зв`язку з необхідністю продовження курсу лікування зубів. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.