Справа № 758/16692/25 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року
Подільський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Будзан Л.Д.,
за участю секретаря судового засідання Топоровського М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9789757 від 23.05.2024 в розмірі 19 034 грн 85 коп., а також судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн 00 коп.
В обґрунтування позову зазначено, що 23.05.2024 року ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 00-9789757 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора. Позивач вказує, що відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Макс Кредит». Після чого добровільно, без примусу чи тиску, відповідач заявила про бажання отримання коштів, зареєструвалась на сайті кредитодавця, під час чого пройшла процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту, тобто вказала свої персональні ідентифікаційні дані. З огляду на те, що відповідач погодилась з умовами, запропонованими в паспорті споживчого кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, первісний кредитор сформував та надав відповідачу оферту щодо укладення кредитного договору. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора - 49671, при цьому сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. На виконання умов зазначеного кредитного договору, кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № НОМЕР_1 . Позивач вказує, що кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу грошові кошти в повному обсязі. 25.11.2024 між ТОВ «макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу № 25112024-МК/ейс, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. При укладенні Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту в сумі 10 000 грн., валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Однак, відповідач належним чином не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів, а тому у відповідача виникла заборгованість у розмірі 19 034 грн 85 коп, яка складається із: 11 000 грн. - заборгованість по кредиту; 8 034 грн 85 коп - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи викладене, а також в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач вимушений звернутись до суду із даним позов та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості в примусовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.10.2025, для розгляду справи визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. 
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 23.10.2025, позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
В жовтні 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання зазначила, що фактично отримала кошти за кредитним договором, однак, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом є надмірним та підлягає зменшенню. Крім того, вказує, що не була належним чином повідомлена про перехід права вимоги до позивача за кредитним договором, та вона не отримувала відповідного повідомлення про відступлення права вимоги позивачу. Наголосила про надмірну суму за правову допомогу в розмірі 7 000 грн, в зв`язку з чим просила цю суму зменшити.
В лютому 2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-9789757 від 23.05.2024 в розмірі 11 000 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 1 000 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту; а також судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.05.2026 прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, та постановлено розглядати дану справу з її урахуванням.
В серпні 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач в повному обсязі не погодилась із заявленими вимогами, вказувала про відсутність детального розрахунку боргу та недоведеність заявленої до стягнення суми. Також просила зменшити розмір витрат на правову допомогу.
В листопаді 2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній наполягав на задоволенні позовних вимог, вказуючи про доведеність розміру заборгованості відповідним розрахунком, який узгоджується, зокрема, із витягом з реєстру прав вимоги від 25.11.2024 за договором факторингу від 25.11.2024. Вважає, що відповідач не довів здійснення платежів на погашення боргу за кредитним договором, як і не доведено належне виконання кредитних зобов`язань, а відтак заперечення відповідача є безпідставними, а позовні вимоги законними. Крім того, позивач вказує на доведеність розміру витрат на правову допомогу, та відсутність підстав для зменшення їх розміру.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх недоведеність.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 23.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9789757, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п. 1.2 якого сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 10 000 грн, тип кредиту - кредитна лінія, цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту) - на споживчі потреби. 
Строк дії кредитної лінії, згідно із п. 1.3. договору, 360 календарних днів, та позичальник зобов`язався повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 18.05.2025.
З наявних у справі доказів та пояснень сторін вбачається, що відповідач отримала можливість розпоряджатись кредитними коштами в сумі 10 000 грн на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості за вказаним договором.
25.11.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 року до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 19 034 грн 85 коп, з яких: залишок заборгованості по кредиту становив 11 000 грн 00 коп., а залишок по відсоткам - 8 034 грн 85 коп.
Кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кошти в сумі 10 000 грн, та договір факторингу, за умовами якого право вимоги від первісного кредитора перейшло до позивача, на час розгляду справи у встановленому законом порядку недійсними не визнано, та доказів зворотному матеріали справи не містять.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Позивач з огляду на неналежне виконання умов договору звернувся із вимогою про стягнення із відповідача в примусовому порядку заборгованість за вказаним договором у розмірі 19 034 грн 85 коп, яка складається із: 11 000 грн. - заборгованість по кредиту; 8 034 грн 85 коп - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Однак, в ході розгляду справи зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9789757 від 23.05.2024 в розмірі 11 000 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 1 000 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту.
Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала на не доведеність заявленої до стягнення суми боргу, не доведеність переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, та наявність підстав для відмови в позові.
Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією із таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості врегулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Також відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договорів вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач фактично отримала від кредитодавця кошти за кредитним договором, однак, свої зобов`язання належним чином не виконала, грошові кошти за умовами договору не повернула, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем, як правонаступником первісного стягувача, утворилась заборгованість.
В ході розгляду справи відповідачем не надано суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином та в повному обсязі виконувалися умови кредитного договору, а обставини, на які посилається відповідач у відзиві спростовуються наявними у справі доказами.
Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач, укладаючи електронний кредитний договір, погодилась з його істотними умовами, у тому числі щодо строку кредитування, порядку повернення коштів та розміру плати за користування кредитом. 
При цьому, доказів того, що умови договору були змінені, визнані недійсними, не доведені до відома відповідача або що розрахунок заборгованості є арифметично неправильним, матеріали справи не містять.
Заперечення сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б вказували на відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в примусовому порядку.
Доводи відповідача щодо завищення суми заборгованості за кредитним договором спростовуються наявними у справі доказами, в тому числі випискою з рахунку відповідача, наданого позивачем.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. 
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, суд відмічає, що інші заперечення сторони відповідача не спростовують наведених висновків суду та не вказують на відсутність достатніх підстав для стягнення заборгованості за укладеним договором.
Враховуючи викладене, а також перевіривши наданий розрахунок заборгованості, та інші надані позивачем докази, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 11 000 грн, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача належними та достатніми доказами спростовані не були, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу сторони відповідача на те що, відповідно до ст. 435 ЦПК України, в разі наявності підстав, в тому числі з огляду на скрутне матеріальне становище, відповідач не позбавлена права звернутись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання даного рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 13.10.2025, а відтак з огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в зазначеному розмірі.
Крім того, позивачем заявлено про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою та актом прийому-передачі наданих послуг.
В ході розгляду справи, відповідачем заявлено про зменшення розміру витрат на правову допомогу з огляду на завищення розміру цієї суми.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.    З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, предмет спору, кількість судових засідань, суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, а також з огляду на приписи п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.
На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 19, 76, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" заборгованість за кредитним договором № 00-9789757 від 23.05.2024 в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 коп., та витрати на правову допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні ім`я та найменування сторін:
позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс", ЄДРПОУ 42986956, адреса: м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          Л.Д. Будзан