РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року	Справа № 495/8920/25	
 	Номер провадження 2/495/1154/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Мишка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Федорової Л.А.,
розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
Встановив:
21.11.2025 ТОВ "Фінпром маркет" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 71647314 від 27.06.2025.
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1.1. Позов мотивовано тим, що між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем 27.06.2025 укладено кредитний договір № 71647314, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 8 000 грн строком на 7 днів (з 27.06.2025 по 03.07.2025), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,285%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 5,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 400 грн). У разі порушення Позичальником /Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. 
16.10.2025 TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому і за договором позики № 71647314 від 27.06.2025.
Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором становить 24 960 грн, з яких: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 560 грн - сума заборгованості за процентами; 400 грн -сума заборгованості за комісією; 16 000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою. 
1.2 Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю. 26.02.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет», з наступних підстав. Заявлені позовні вимоги є безпідставними, незаконними та такими, що підлягають відмові з огляду на наступне: Позивач просить стягнути 8 000 грн основного боргу, 560 грн процентів, 400 грн комісії та 16 000 грн пені. При цьому сума штрафних санкцій у два рази перевищує суму основного боргу, що є очевидно неспівмірним та суперечить принципам справедливості і добросовісності, передбаченим статтею 3 ЦК України. Відповідач, ОСОБА_1 проходить військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям на період проходження військової служби не нараховуються штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитами. Дана норма є імперативною та не передбачає жодних виключень. Вона спрямованана забезпечення соціального захисту осіб, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту держави. Таким чином, нарахування 560 грн процентів, 400 грн комісії та 16 000 грн пені суперечить прямій законодавчій забороні та підлягає виключенню з розрахунку. Позивач не надав доказів того, що нарахування здійснювалося поза межами періоду проходження військової служби. За відсутності таких доказів позов у частині нарахувань є необґрунтованим. Крім того, відповідно до статті 551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною. У даному випадку пеня у розмірі 16 000 грн при тілі кредиту 8 000 грн є явно неспівмірною наслідкам порушення зобов`язання.
Процентна ставка у розмірі 1% на день (365% річних) після пролонгації є надмірною
та такою, що порушує баланс інтересів сторін, а також має ознаки кабальності
правочину відповідно до статті 233 ЦК України. Також, позивачем не доведено факту належного отримання відповідачем грошових коштів, оскільки відсутня банківська виписка про фактичне зарахування коштів саме на рахунок відповідача. Надані документи підтверджують лише ініціювання платіжної операції. З урахуванням здійсненого платежу 159,60 грн можливий розмір заборгованості (за умови доведеності отримання коштів) може становити 7 840,40 грн, без нарахування 3 процентів, комісії та штрафних санкцій. Таким чином, вимоги про стягнення 560 грн процентів, 400 грн комісії та 16 000 грн пені є незаконними та такими, що підлягають відмові.
1.3. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» адвокат Ткаченко Ю.О. 04.03.2026 подала до суду відповідь на відзив, з якого вбачається наступне. Щодо нарахування комісії за договором кредиту №71647314 від 27.06.2025 року: Відповідно до пункту 2.2.4. Договору встановлено комісію за надання кредиту 5,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 400,00 грн.). Згідно п. 6.2. договору за надання Кредиту Позичальник сплачує Кредитодавцю Комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником в останній день користування Кредитом відповідно до п. 2.2. Договору. Розмір Комісії, яка нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.4. п. 2.2.Договору. Отже, нарахування комісії за надання кредиту є правомірним та таким, що повністю відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Вказана комісія прямо передбачена положеннями Договору кредиту, з якими Позичальник був належним чином ознайомлений, погодився при його укладенні та прийняв на себе обов`язок їх виконання. Щодо пільг військовослужбовцям та членам їх сімей: Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом ненараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VII. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1275-VII передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. З копії довідки, яка долучена представником Відповідача, вбачається що Відповідачу зазначена довідка видана 08 липня 2025 року, проте не встановлює періоду проходження військової служби, зокрема в період нарахування процентів. Таким чином, проценти за користування кредитом/позикою не нараховуються на час проходження військової служби, проте Відповідачем/представником Відповідача не долучено до матеріалів цивільної справи доказів, які підтверджують проходження військової служби в період з 27.06.2025 по 10.07.2025 року (період нарахування процентів за договором кредиту 71647314 - не долучено, а отже на думку позивача доводи представника відповідача враховуючи документи надані на даному етапі - не заслуговують до уваги. Щодо витрат Відповідача на правничу допомогу: Верховний Суд у постанові від 22.05.2024 у справі №205/5969/15-ц вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Як вбачається з відзиву на позовну заяву, Відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу. Крім того, витрати Відповідача на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. перевищуються суму отриманого Відповідачем кредиту у 125.00% (10 000,00/8 000= 125.00 %), а тому є завищеними та неспівмірними до предмету позову. Також, представником Відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару від Відповідача на користь представника Відповідача, а тому дана сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. 
1.4. Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» адвокат Ткаченко Ю.О. 04.03.2026 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості за Договором кредиту № 71647314 в розмірі 8 960,00 грн. з яких: 8000 - сума заборгованості за основною сумою боргу; 560 грн. - сума заборгованості за процентами; 400 грн. - сума заборгованості за комісією, також стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
1.5. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю. 24.03.2026 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, з яких вбачається, що позивач не спростував жодного із ключових аргументів сторони захисту, а його правова позиція зводиться до формального цитування норм права без належного їх застосування до спірних правовідносин, що суперечить як принципам цивільного судочинства, так і усталеній практиці Верховного Суду. Більше того, у ході розгляду справи позивачем було зменшено розмір позовних вимог, у зв`язку з чим останній просить стягнути 8 000 грн основного боргу, 560 грн процентів та 400 грн комісії. Разом з тим, зменшення розміру позовних вимог саме по собі не усуває обов`язку позивача довести належними та допустимими доказами всі обставини, на які він посилається, а також не свідчить про правомірність заявлених до стягнення сум. Більше того, така поведінка позивача свідчить про первісну необґрунтованість заявлених вимог, оскільки значне зменшення їх розміру фактично є непрямим визнанням їх завищеності та невідповідності вимогам закону. Відповідач проходить військову службу відповідно до Закону України «Про військовийобов`язок і військову службу», що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період проходження військової служби військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом, штрафні санкції та інші платежі, пов`язані з невиконанням грошових зобов`язань. Зазначена норма має імперативний характер та спрямована на забезпечення належного соціального захисту осіб, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту, держави, а тому підлягає безумовному застосуванню незалежно від умов договору. Таким чином, нарахування 560 грн процентів та 400 грн комісії є таким, що прямо суперечить вимогам законодавства, а отже не підлягає задоволенню. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет». 
2.Рух справи.
21.11.2025 позов надійшов до суду.
Ухвалою від 24.11.2025 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Ухвалами від 27.02.2026, 25.03.2026 та 29.04.2026 було витребувано докази по справі. 
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю.у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром Маркет» просив відмовити у повному обсязі. 
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
4. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 27.06.2025 року між TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у кредит № 71647314, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000 грн., строк позики - 7 днів (з 27.06.2025 по 03.07.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,285%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 5,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 400 грн). У разі порушення Позичальником/Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. 
Договір підписано електронним підписом позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису одноразовий ідентифікатор: 26627). Час відправки ідентифікатора позичальнику: 27.06.2025 16:49:00.
Позикодавець на виконання Договору №71647314 від 27.06.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 8 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 . Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №3af396b1-0fee-44a7-be4d-1e32fd361a2f від 27.06.2025 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 
На виконання ухвали про витребування доказів, АТ КМ «Приватбанк» надав до суду лист №20.1.0.0.0/7-260511/85555-БТ від 18.05.2026, з якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 . Відповідно до виписки за договором №б/н за період 27.06.2025 - 30.06.2025, на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 було перерахування грошові кошти у розмірі 8 000 грн. 
03.07.2025 року між Позикодавцем та Позичальником/Відповідачем за ініціативою останнього укладено Додаткову угоду №15279868 до Договору позики №71647314, за умовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 7 днів в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 7 днів на 14 днів (до 10.07.2025 року) та змінити денну процентну ставку (фіксовану) з 0,285% на 1%. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису '06702, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2).
Відповідно до п. 11.1.2. договору про надання коштів у кредит № 71647314, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
16.10.2025 TOB «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №71647314 від 27.06.2025 р.
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором становить 24 960 грн, з яких: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 560 грн - сума заборгованості за процентами; 400 грн - сума заборгованості за комісією; 16 000 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
04.03.2026 представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» адвокат Ткаченко Ю.О. подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: суму заборгованості за Договором кредиту№ 71647314 в розмірі 8 960,00 грн. з яких: 8000 - сума заборгованості за основною сумою боргу; 560 грн. - сума заборгованості за процентами; 400 грн. - сума заборгованості за комісією.
5. Нормативно правове обґрунтування та висновки суду.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.526 ЦК України).
За ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України').
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем взятих зобов`язань за кредитним договором.
Відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 560 грн., що нараховані станом на час пред`явлення позову підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2.2.4 кредитного договору, комісія за надання кредиту складає 400 грн.
Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин, п. 2.2.4 кредитного договору від 27.06.2025 року, в частині сплати позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 400 грн. в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемним.
Зважаючи на викладене, суд відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 400 грн. 
Щодо посилань представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю., що відповідач проходить військову службу та звільнений від сплати процентів, комісії та інших платежів за кредитним договором, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне. 
На підтвердження вказаних доводів стороною відповідача надано довідку командира військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_2 №1682 від 08.07.2025 року, про перебування солдата ОСОБА_1 на військовій службі в в/ч НОМЕР_3 . Разом з тим, зазначена довідка не містить відомостей щодо дати початку проходження військової служби та періоду її проходження.
Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки надана представником відповідача довідка не дає можливості встановити, чи перебував ОСОБА_1 на військовій службі саме на момент укладення кредитного договору та виникнення спірних правовідносин, суд не приймає її до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження підстав для звільнення відповідача від сплати процентів та застосування вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
6. Щодо стягнення процесуальних витрат по справі.
6.1. Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
Позивачем при подачі позовної заяви було надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
З досліджених Договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, Витягу з Акту №8ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.08.2025; платіжної інструкції від 10.11.2025, судом встановлено, що позивач надав представнику за надані послуги 4 500 гривень.
Оскільки судом задоволено 8 560*100% / 8 960 = 95,53% позовних вимог, то з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 2 314,11 грн. судового збору та 4 298,85 грн. витрат на правничу допомогу, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
6.2. Щодо витрат на правову допомогу, які представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю. просив стягнути з позивача у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 та 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема й витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 ЦПК України передбачено попереднє визначення суми судових витрат, зокрема у частині першій вказаної статті визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Водночас ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У даній справі встановлено, що стороною відповідача не надано жодного доказу, який би підтверджував обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.525,526,530,1048-1050,1054 ЦК України, ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію»; ст.4,18, 76-8158-259,263-265, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд,
Ухвалив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором № 7164714 від 27.06.2025 у сумі 8 560 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 314 грн 11 коп. (дві тисячі триста чотирнадцять грн 11 коп), та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 298 грн (чотири тисячі двісті дев`яносто вісім гривень) 85 коп. 
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 13.07.2026.

Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженоювідповідальністю «Фінпром маркет», код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження: вулиця Садова, буд. 31/33, місто Ірпінь, Київська область;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Суддя        Віталій МИШКО