номер провадження справи 6/46/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2026 Справа № 908/934/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федько О.А., за участю секретаря судового засідання Драковцевої В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу № 908/934/26
за позовом: Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166)
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» (69083, м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8)
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА» (69083, м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8)
про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін:
від позивача - Косенко Л.О., витяг з ЄДР, довіреність від 19.07.2023;
від відповідача-1 - Безух А.М., довіреність б/н від 01.09.2025 (в режимі відеоконференції);
від відповідача-2 - не з`явився.

Процесуальні дії по справі.
15.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. №5178/5/08-01-05-02 від 14.04.2026, вх. №1119/08-07/26, документ сформований в системі Електронний суд 14.04.2026) Головного управління ДПС у Запорізькій області до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА» про визнання недійсним правочину, укладеного між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та ТОВ «ПЕРАМОГА» щодо передачі товарно-матеріальних цінностей, оформленого передавальним актом від 16.02.2021 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 15.04.2026, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/934/26 та визначено до розгляду судді Федько О.А.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/934/26, присвоєно справі номер провадження 6/46/26, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.05.2026 о/об 10 год. 30 хв.
Ухвалою суду від 19.05.2026 підготовче засідання відкладено на 16.06.2026 о 10 год. 30 хв.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.06.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі № 908/934/26 та призначено справу № 908/934/26 до судового розгляду по суті на 28.07.2026 о 10 год. 30 хв.
У судовому засіданні 28.07.2026 в порядку ст. 216 ГПК України була оголошена перерва до 18.08.2026 о 10 год. 00 хв.
У судове засідання 18.08.2026 з`явилися представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
У зв`язку з відсутністю у відповідача-2 зареєстрованого електронного кабінету ухвали суду були направлені останньому на адресу його місцезнаходження відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (69083, м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8) та додатково на адреси кінцевих бенефіціарних власників товариства. 
Ухвали від 20.04.2026, від 19.05.2026, від 16.06.2026, від 28.07.2026 були повернуті підприємством поштового зв`язку до господарського суду без вручення адресату (відповідачу-2) з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». 
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд зазначає, що відповідач-2 у даній справі є юридичною особою, на яку відповідно до положень статті 4, частини 1, пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо місцезнаходження юридичної особи та які відповідно до положень статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.02.2022 по справі № 916/939/15-г).
Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, Касаційний господарський суд здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.
День невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/4430/21).
Отже судом вжито всі передбачені процесуальним законом заходи для повідомлення відповідача-2 про дату, час і місце розгляду справи, ТОВ «ПЕРАМОГА» вважається повідомленим про розгляд даної справи.
З огляду на наведене, неповідомлення відповідачем-2 про наявність поважних причин неявки в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника ТОВ «ПЕРАМОГА».
У судовому засіданні 18.08.2026 судом в порядку ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення, роз`яснив порядок і строк його оскарження.
Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В якості підстави для звернення з позовом позивач зазначив, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.04.2025 № 728-п з урахуванням наказу від 01.05.2025 № 800-п проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» за період з 01.10.2018 по 31.12.2021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та за період з 01.01.2011 по 31.12.2021 з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
За результатами перевірки складено акт від 12.05.2025 №5899/08-01-07-02/33795432.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» :
пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами), у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 681 729 грн, 
пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами), у результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на суму 1 376 539 грн, 
пункту 201.1, пункту 201.4, пункту 201.10 статті 201, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами) в частині відсутності реєстрації податкової накладної, в Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом граничного терміну на операції, що не є господарською діяльністю платника податку на суму обсягу 10 291 343 грн; 
п.п.14.1.180 ст.14, п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами, п.п.2, п.4 розділу ІV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 №773), а саме: відображення в податкових розрахунках за 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року сум нарахованого та виплаченого доходу по недійсному податковому номеру фізичної особи (код помилки 99), що призвело до зміни платника податку;
п. 1 ч. 2 ст. 6; ч. 2, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) підприємством несвоєчасно та не в повному обсязі нарахований і сплачений ЄСВ у сумі 919,89 грн., тобто у податковій звітності платником податків самостійно донараховано єдиного внеску, у зв`язку з виправленням помилок, допущених у попередніх звітних періодах та/або у зв`язку з уточненням, проведеним поза межами звітного періоду, а саме: у податковій звітності від 11.03.2020 №9047806139 за лютий 2020 платником податків самостійно донараховано єдиного внеску у зв`язку з виправленими помилками на суму 919,89 грн., а саме: листопад 2019 - 361,63 грн.; грудень 2019 - 137,76 грн.; січень 2020 420,50 гривень.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області відповідно до вимог п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення.
Позивач указує, що при проведенні перевірки за результатом розгляду наданих ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» документів встановлено, що 29.01.2021 загальними зборами учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» прийнято рішення про створення нового товариства з обмеженою відповідальністю у відповідності до ст. 109 Цивільного кодексу України та перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» до нового товариства. 16.02.2021 відбулися установчі збори засновників ТОВ «ПЕРАМОГА», на яких прийнято рішення створити ТОВ «ПЕРАМОГА» шляхом його виділу з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС». Цієї ж дати загальні збори ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» затвердили розподільчий баланс товариства станом на 25.01.2021, вирішили зменшити статутний капітал у зв`язку з виділом нового товариства та перерозподілом часток у статутному капіталі.
Відповідно до передавального акту ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» від 16.02.2021, затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства (протокол №16.02.21 від 16.02.2021), Голова комісії з виділу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» Гребешков Микола Миколайович передав, а директор ОСОБА_1 прийняла документи щодо прав та обов`язків ТОВ «ПЕРАМОГА» та майно у вигляді товарно-матеріальних цінностей вартістю 10 291 343,14 грн.
Позивач зазначає, що внаслідок проведеного аналізу податкової інформації ТОВ «ПЕРАМОГА» встановлено, що ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622) з дня взяття на облік у контролюючому органі не подано жодних податкових декларацій, звітів, розрахунків, тощо, у т.ч. не відкрито жодного банківського рахунку; у товариства відсутнє будь-яке нерухоме майно; ТОВ «ПЕРАМОГА» не зареєстровано платником податку на додану вартість; жодної податкової та фінансової звітності не подавало до контролюючого органу за; не відкрито жодного банківського рахунку; відсутні дані про облік існування товарно-матеріальних цінностей, про їх рух, як використовувалися в подальшому (чи реалізовувались, чи споживались тощо); відсутня інформація щодо відображення в бухгалтерському обліку ТМЦ, зберігання товарно-матеріальних цінностей, оренди складських приміщень; гр. ОСОБА_1 не укладені трудові відносини з ТОВ «ПЕРАМОГА».
Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать, що новостворене підприємство не проводило господарської діяльності. У зв`язку з відсутністю у виділеного суб`єкта ТОВ «ПЕРАМОГА» здійснення господарської діяльності позивач вважає, що операцію з виділення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» здійснювало без розумної економічної причини (ділової мети). Створюючи видимість реальності здійснення зазначеної операції ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» діяло умисно, оскільки воно удавано, цілеспрямовано створило умови, які не можуть мати іншої мети, крім як ухилення від оподаткування.
З огляду на викладене позивач стверджує, що правочин щодо передачі товарно-матеріальних цінностей, оформлений передавальним актом від 16.02.2021 року під час проведення процедури реорганізації ТОВ «Український розвиток плюс» та утворення у її результаті ТОВ «Перамога», є фіктивним, а також порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави та завдає їм шкоди, оскільки основною метою такого правочину було ухилення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» від оподаткування, що є підставою для визнання його недійсним.
30.04.2026 до суду від ТОВ «ПЕРАМОГА» надійшов відзив (вх. №9602/08-08/26, документ направлений засобами поштового зв`язку 28.04.2026).
Відзив був підписаний ОСОБА_2 , яка на підтвердження своїх повноважень додала до відзиву довіреність від 01.03.2021.
Відповідно до ч. 2 ст. 165 ГПК України відзив підписується відповідачем або його представником.
Згідно з ч. 2 ст. 170 ГПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, що подається на стадії виконання судового рішення, у тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надсилання (надання) іншим учасникам справи (провадження) з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Відповідно з ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Так, за частинами першою та другою статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Поряд із цим відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Формулювання частини третьої статті 56 ГПК України дозволяє зробити висновок про те, через яких осіб можливе самопредставництво юридичної особи, а також про те, що окрім керівника і члена виконавчого органу такими особами можуть бути також інші особи, уповноважені діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).
Особа, через яку юридична особа діє на засадах самопредставництва, має підтвердити суду цей свій статус. 
З урахуванням положень статті 56 ГПК України для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження. Аналогічний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 липня 2020 року по справі № 9901/39/20 (п. 28).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник; при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні спори) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну дієздатність, за винятком осіб, визначених ст. 59 цього Кодексу.
Аналіз статті 58 ГПК України свідчить, що представник, який діє на підставі довіреності, може представляти інтереси довірителя лише у малозначних спорах.
Справа №908/934/26 не визнавалась судом малозначною та розглядається за правилами загального позовного провадження.
Відтак, з огляду на приписи ст.ст. 56, 58 ГПК України, особою, яка має право бути представником під час розгляду даного спору є адвокат або особа, яка діє в порядку самопредставництва.
Оцінивши зміст наданих документів на підтвердження повноважень ОСОБА_2., суд дійшов висновку, що вони не є достатніми для підтвердження повноважень на здійснення представництва у суді під час розгляду цієї справи, яка не є малозначною.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА», код ЄДРПОУ 43957622, відповідно до ст. 6 ГПК України має обов`язок зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Втім, відповідач-2 не зареєстрував Електронний кабінет.
Ураховуючи викладене, на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України суд у підготовчому засіданні 16.06.2026 ухвалив повернути без розгляду відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА» від 30.04.2026.
ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» у відзиві (вих. №01/05, вх. №9788/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 01.05.2026) заперечило проти заявлених позовних вимог. Заперечуючи проти позову відповідач-1 зазначив, що Позивачем в позові не наведено вимог ст. 203 ЦК України, які не додержано при здійснені реорганізації підприємства та складанні правового документу, що оскаржується. Зауважив, що позовна вимога про визнання недійним правочину, оформленого передавальним актом від 16.02.2021 є беззмістовною. Стосовно ділової мети, несплати податків при прийнятті рішень щодо реорганізації (виділу) та передачі майна зазначив, що такі обставини є предметом розгляду судом адміністративної юрисдикції у справі № 280/7971/25. Відповідач-1 зауважив, що не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1 статті 196 Податкового кодексу України). Перевірка ТОВ «Перамога» Позивачем не проводилась, зауважень до оформлених та наданих під час перевірки документів з приводу виділення активів до новоствореного товариства у контролюючого органу не виникло. Порушень податкового законодавства з боку ТОВ «ПЕРАМОГА» ГУ ДПС у Запорізькій області не встановлено.
Позивач у відповіді на відзив (вх. №10301/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 08.05.2026) указує, що виділ юридичної особи є правочином, оскільки він являє собою вольову дію (прийняття рішення учасниками), спрямовану на зміну цивільних прав та обов`язків - перехід частини майна, прав та обов`язків до нової юридичної особи. Наголошує, що передавальний акт від 16.02.2021 відповідає критеріям правочину, оскільки створює права та обов`язки для певного кола осіб та може визнаватися недійсним за правилами ст. 215 ЦК України.
На переконання позивача, на момент підписання Передавального акту відповідачі мали чітке уявлення, що фактична передача майна не відбудеться, передане майно, яке зазначено в додатку до передавального акту, не буде використовуватися у господарській діяльності підприємства, а також, що передача товарно-матеріальних цінностей в процесі реорганізації, на думку Відповідачів, не підлягає оподаткуванню. Зауважує, що вимогою Позивача є визнання правочину недійсним через його фіктивність. Оскаржуваний правочин укладений Відповідачами не з метою реального передачі товарно-матеріальних цінностей для використання у господарській діяльності Товариства, а задля створення штучних підстав для незаконного отримання ТОВ «Український розвиток плюс» податкової вигоди, а саме для зменшення її податкових зобов`язань перед бюджетом. Такий оспорюваний правочин суперечить інтересам держави і суспільства та завдає збитків Державі, а отже правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Позивач зазначає, що з огляду на спірні правовідносини між ТОВ «Український розвиток плюс» до ТОВ «Перамога» неможливо встановити економічну спрямованість передачі ТОВ «Український розвиток плюс» належного йому майна та майнових прав іншій юридичній особі, як і її створення шляхом виділення за результатами реорганізації Товариства.
У запереченні на відповідь на відзив (вх. №10416/08-08/26, документ сформований в системі Електронний суд 11.05.2026) Відповідач-1 указує, що основними документами у процедурі виділу є рішення загальних зборів ТОВ «Український розвиток плюс» та розподільчий баланс, які були затверджені засновниками ТОВ «ПЕРАМОГА нотаріально. Втім, ці документи не оскаржуються позивачем, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивач у додаткових поясненнях (вх. №11520/08-08/26 від 26.05.2026) зауважив, що відповідачами будь-яких доказів ведення господарської діяльності ТОВ «Перамога» не надано. Зазначені обставини свідчать про фіктивність здійснення процедури реорганізації ТОВ «Український розвиток плюс» і, як наслідок, утворення в результаті виділу підприємства ТОВ «Перамога» без розумної ділової мети, без наміру здійснення господарської діяльності, та безпідставне отримання податкової вигоди. 
Під час розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов з підстав, зазначених у ньому, відповіді на відзив, письмових поясненнях, просили позов задовольнити.
Представник відповідача-1 проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві та запереченні.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області відповідно до вимог п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п.п. 69.22, п.п. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами) (надалі - Кодекс), п.2 ч.1 ст.13, п.9-23 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України від 08 липня 2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зі змінами), на підставі направлень та наказів ГУ ДПС у Запорізькій області від 23.04.2025 №728-п, від 01.05.2025 №800-п, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 33795432) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2021, валютного законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2021, іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2018 по 31.12.2021 відповідно до затверджено плану (переліку питань) документальної перевірки.
За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Запорізькій області складено Акт №5899/08-01-07-02/33795432 від 12.05.2025, за висновками якого встановлено порушення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» вимог податкового законодавства, а саме:
пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами), у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 681 729 грн; 
пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами), у результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на суму 1 376 539 грн;
пункту 201.1, пункту 201.4, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами) в частині відсутності реєстрації податкової накладної, в Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом граничного терміну на операції, що не є господарською діяльністю платника податку на суму обсягу 10 291 343 грн; 
п.п.14.1.180 ст.14, п.51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами, п.п.2, п.4 розділу ІV Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020 №773), а саме - відображення в податкових розрахунках за 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року сум нарахованого та виплаченого доходу по недійсному податковому номеру фізичної особи (код помилки 99), що призвело до зміни платника податку;
п. 1 ч. 2 ст. 6; ч. 2, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) - підприємством несвоєчасно та не в повному обсязі нарахований і сплачений ЄСВ у сумі 919,89 грн., тобто у податковій звітності платником податків самостійно донараховано єдиного внеску, у зв`язку з виправленням помилок, допущених у попередніх звітних періодах та/або у зв`язку з уточненням, проведеним поза межами звітного періоду, а саме - у податковій звітності від 11.03.2020 №9047806139 за лютий 2020 платником податків самостійно донараховано єдиного внеску у зв`язку з виправленими помилками на суму 919,89 грн., а саме: листопад 2019 - 361,63 грн.; грудень 2019 - 137,76 грн.; січень 2020 420,50 гривень.
На підставі акта перевірки №5899/08-01-07-02/33795432 від 12.05.2025 та з урахуванням висновку Комісії з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірки платників податків Головного управління ДПС у Запорізькій області від 05.06.2025 №75/08-01-07-02 позивачем прийняті податкові повідомлення-рішення: 
форми «Р» №859908010702 від 09.06.2025, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 852161,25 грн (за податковими зобов`язаннями +681 729; за штрафними санкціями 170 432,25 грн);
форми «В4» №860008010702 від 09.06.2025, яким зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1 376 539 грн;
форми «ПН» №860108010702 від 09.06.2025, яким застосовано штраф у сумі 3400,00 грн у зв`язку з тим, що ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на операції, що не є господарською діяльністю платника податку на суму обсягу 10 291 343 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №280/7971/25 визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 09 червня 2025 року №859908010702, №860008010702, №860108010702.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2026 зупинено апеляційне провадження в адміністративній справі № 280/7971/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 908/934/26, що розглядається в порядку господарського судочинства.
Проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС», за результатами якої складено акт від 12.05.2025 року №5899/08-01-07-02/33795432, встановлено обставини, які стали підставою для звернення ГУ ДПС у Запорізькій області з позовом до суду. 
Так, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області в розділі 3.1.2 Акту перевірки «Податок на додану вартість» зазначено, що ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» здійснює реорганізацію шляхом виділення нового підприємства ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622).
Відповідно до протоколу №29.01.21 Загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» від 29 січня 2021 року прийнято рішення створити нове товариство з обмеженою відповідальністю шляхом виділу у відповідності до статті 109 Цивільного кодексу України та переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків ТОВ «Український розвиток плюс» до створюваного нового товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до протоколу №16.02.21 Загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» від 16 лютого 2021 року був затверджений розподільчий баланс, складений станом на 25.01.2021 року, у зв`язку з виділом (в порядку ст. 109 ЦК України) частини майна, прав та обов`язків ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» до новоствореного товариства з обмеженою відповідальністю.
Так, згідно розподільчого балансу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС», затвердженого учасниками товариства, вирішено передати до новоствореного підприємства ТОВ «ПЕРАМОГА» наступні активи та пасиви:
Актив: 
- незавершені капітальні інвестиції у сумі 2 077 979,23 грн; 
- запаси - 8 213 363,91 грн; 
- дебіторська заборгованість за розрахунки з бюджетом - 128 830,94 грн; 
- інша поточна дебіторська заборгованість - 99 068,6 грн; 
Пасив: 
- зареєстрований (пайовий) капітал - 6 000 грн; 
- поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги - 13400 грн; 
- інші поточні зобов`язання - 10 499 842,68 гривень. 
Детально передані до новоствореного підприємства ТОВ «ПЕРАМОГА» активи та пасиви наведені в додатку 9 до акта перевірки.
На підставі протоколу № 16.02.21 Загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» від 16 лютого 2021 року затверджено Передавальний акт Товариства, складеного на 25.01.2021 у зв`язку з виділом у відповідності до ст. 109 ЦК України частини майна, прав та обов`язків Товариства до новоствореного товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА».
За цим передавальним актом Голова комісії з виділу ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» Гребешков Микола Миколайович передав, а директор ОСОБА_1 прийняла документи щодо прав та обов`язків ТОВ «ПЕРАМОГА» та майно у вигляді товарно-матеріальних цінностей вартістю 10 519 242,68 грн, згідно Розподільчого балансу, складеного станом на 25.01.2021. Детальний перелік товарно-матеріальних цінностей викладений в додатку №1 до передавального акту.
Згідно наданих до перевірки документів (договорів поставок, видаткових накладних, актів наданих послуг, рахунків, інших документів) контролюючим органом встановлено оформлення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» передачі до ТОВ «ПЕРАМОГА» ТМЦ на загальну суму 10 291 343,14 грн, в тому числі:
- незавершені капітальні інвестиції у вигляді товарно-матеріальних цінностей у сумі 2 077 979,23 грн;
- сировина й матеріали на суму 3 008 133,41 грн;
- паливо на суму 10 557,50 грн;
- будівельні матеріали на суму 4 507 222,59 грн;
- запасні частини на суму 357 024,49 грн;
- інші матеріали на суму 21 665,00 грн;
- малоцінні та швидкозношувані предмети на суму 181 686,36 грн;
- товари на суму 127 074,56 грн.
Суми податку на додану вартість за придбані ТМЦ віднесені до складу податкового кредиту та відображені у деклараціях по ПДВ у податкових періодах їх фактичного придбання.
В акті перевірки Головне управління ДПС у Запорізькій області зазначило, що внаслідок проведеного аналізу податкової інформації встановлено, що ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622) з дня взяття на облік у контролюючому органі не подано жодних податкових декларацій, звітів, розрахунків, тощо, у т.ч. не відкрито жодного банківського рахунку. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у товариства відсутнє будь-яке нерухоме майно. ТОВ «ПЕРАМОГА» не зареєстровано платником податку на додану вартість; після державної реєстрації жодної податкової та фінансової звітності не подавало до контролюючого органу за місцем обліку; не відкрито жодного банківського рахунку; відсутні дані про облік існування товарно-матеріальних цінностей, про їх рух, як використовувалися в подальшому (чи реалізовувались, чи споживались тощо); відсутня інформація щодо відображення в бухгалтерському обліку ТМЦ; відсутня інформація щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей (передавальний акт від 25.01.2021); відсутня інформація стосовно основних фондів ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622); відсутня інформація щодо оренди складських приміщень; гр. ОСОБА_1 не укладені трудові відносини з ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622) та відсутні отримані ним доходи за ознакою доходу 101 «доходи у вигляді заробітної плати», (ненадання звіту по формі 1-ОПП про прийняття на роботу).
Судом установлено, що 16.02.2021 року відбулись установчі збори засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА», на яких прийнято рішення, оформлене Протоколом №1, створити товариство з обмеженою відповідальністю та присвоїти йому назву Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРАМОГА», шляхом виділу з ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» на підставі розподільчого балансу станом на 25 січня 2021 року та затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» (п. 1 порядку денного). Також визначено місцезнаходження товариства, розмір його статутного капіталу, вирішено затвердити статут та обрати директора Товариства. 
Указаний протокол Установчих зборів посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 203, 204, 205.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.02.2021 проведено державну реєстрацію юридичної особи - ТОВ «ПЕРАМОГА» (код ЄДРПОУ 43957622), номер запису №1001031360000050765. Місцезнаходження юридичної особи - 69083, Запорізька область, м. Запоріжжя, вулиця Складська, буд. 8.
Листом від 24.04.2025 №18952/6/08-01-07-02-08 Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до ТОВ «ПЕРАМОГА» з метою отримання інформації та документального підтвердження використання в господарській діяльності незавершених капітальних інвестицій у сумі 2078,0 тис.грн, запасів у сумі 8213,4 тис.грн, дебіторської заборгованості за розрахунки з бюджетом у сумі 128,8 тис.грн, іншої поточної дебіторської заборгованості у сумі 99,1 тис.грн, зареєстрованого (пайового) капіталу у сумі 6,0 тис.грн, поточної кредиторської заборгованості за товари, послуги в сумі 13,4 тис.грн, інших поточних зобов`язань у сумі 10499,9 тис.грн, які виділено розподільчим балансом від 25.01.2021 та відображення в податковому та бухгалтерському обліку фінансово-господарських відносин.
Вказаний лист повернуто відправнику без вручення адресату з позначкою від 06.05.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою».
Позивач наголошуючи на встановленні схеми оформлення штучного виділу, здійсненні узгоджених дій між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та ТОВ «ПЕРАМОГА», які полягали у документальному оформленні операції з виділу без розумної економічної причини, лише з метою ухилення від оподаткування, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину, укладеного між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та ТОВ «ПЕРАМОГА» щодо передачі товарно-матеріальних цінностей, оформлених передавальним актом від 16 лютого 2021 року.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. 
Згідно з п.1 Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області), затвердженого наказом ДПС від 12.11.2020 № 643, ГУ ДПС у Запорізькій області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС. ГУ ДПС у Запорізькій області забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Запорізької області. 
Відповідно до п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами) (надалі -ПК України), контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізують державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. 
Згідно із п.п.20.1.30, п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними, та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами; 
Зважаючи на наведене, права контролюючого органу на звернення до суду щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними віднесені до дискреційних повноважень контролюючого органу.
Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійним правочину, укладеного між ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та ТОВ «ПЕРАМОГА», оформленого передавальним актом від 16 лютого 2021 року. 
Таким чином, суду належить надати оцінку такому передавальному акту та визначити, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи створює він юридичні наслідки для його учасників.
У спірних правовідносинах передавальний акт від 16.02.2021 підписано ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та новим виділеним товариством (ТОВ «ПЕРАМОГА») на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС», оформленого протоколом №16.02.21 від 16.02.2021. 
Такий передавальний акт прав, обов`язків та майна у вигляді товарно-матеріальних цінностей вартістю 10 519 242,68 грн підтверджує волевиявлення сторін (ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та ТОВ «ПЕРАМОГА»), а також має юридичні наслідки - перехід права власності на товарно-матеріальні цінності до ТОВ «ПЕРАМОГА».
Відтак, прийняття загальними зборами учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» рішення про затвердження розподільчого балансу Товариства станом на 25.01.2021, оформленого протоколом №16.02.21 від 16.02.2021, прийняття установчими зборами засновників ТОВ «ПЕРАМОГА» рішення про створення товариства шляхом виділу на підставі розподільчого балансу станом на 25.01.2021, оформленого протоколом №1 від 16.02.2021, та підписання передавального акта прав, обов`язків та товарно-матеріальних цінностей від 16.02.2021 є комплексом дій, вчинених з метою передачі таких ТМЦ у власність ТОВ «ПЕРАМОГА», і такі дії є достатніми для виникнення права власності на майно у ТОВ «ПЕРАМОГА», якому це майно було передано за згаданим передавальним актом.
На підставі викладеного суд доходить висновку, що сторони вчинили правочин, спрямований на передачу майна ТОВ «ПЕРАМОГА», оформлений Передавальним актом від 16.02.2021. Рішенням загальних зборів ТОВ УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» та рішенням установчих зборів ТОВ «ПЕРАМОГА» виражено волю товариств, яку в подальшому реалізовано шляхом підписання уповноваженими особами товариств Передавального акта від 16.02.2021. 
Таким чином, кінцевий результат дій з передачі майна у власність ТОВ «ПЕРАМОГА» є правочином, що оформлений Передавальним актом від 16.02.2021 та може бути оскаржений до суду.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами 2, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частин 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).
Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).
Отже, якщо правочин є оспорюваним, то такий правочин визнається недійсним судом (якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Натомість нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його вчинення, не потребує окремого судового рішення про визнання його недійсним. Суд констатує нікчемність правочину у межах розгляду конкретної справи та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Обґрунтовуючи вимогу про визнання недійсним правочину, оформленого передавальним актом від 16.02.2021, позивач посилається на ст.ст. 228, 234 ЦК України.
Так, Головне управління ДПС у Запорізькій області вважає, що правочин щодо передачі товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» до ТОВ «ПЕРАМОГА» є таким, що порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам та завдає їм шкоди, а також є фіктивним.
За змістом статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Оцінюючи доводи позивача про наявність підстав вважати вчинений відповідачами правочин таким, що порушує публічний порядок, суд зазначає таке.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 по справі № 924/971/23, термін «публічний порядок» необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.
Суд також зазначив, що, виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Водночас категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
З огляду на зазначене, Верховний Суд виснував, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Питання застосування статті 228 ЦК України досліджувалося і Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.02.2024 у справі № 917/1173/22, у якій зазначено, що необхідно враховувати логіку викладу норм у цій статті в цілому, а саме закладену там ієрархію цінностей: у частині першій йдеться про охоплені категорією публічного порядку цінності засадничого значення для суспільства, які є очевидними (у балансі приватного і публічного інтересів тут з очевидністю переважає загальний, публічний інтерес настільки, що існування приватного інтересу може навіть не визнаватись); натомість у частині третій йдеться про інтереси держави, суспільства, його моральні засади, які підлягають встановленню, оцінці і, якщо вони переважатимуть приватний інтерес, на задоволення якого був укладений правочин, він може бути визнаний недійсним.
Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що до цінностей, які охоплюються категорією публічного порядку, безумовно належать суверенітет, територіальна цілісність і конституційний лад держави, безпека життя і здоров`я населення, основоположні права і свободи людини.
Наведені позивачем доводи щодо укладення правочину за відсутності у сторін наміру створити правові наслідки, лише з метою уникнення від оподаткування, не свідчать про спрямованість такого правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 
Судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що передача товарно-матеріальних цінностей, прав та обов`язків за Передавальним актом від 16.02.2021 становить реальну загрозу конституційному ладу та основним правам і свободам громадян України, а також спрямована на завдання шкоди державній безпеці, суверенітету та територіальній цілісності України.
З урахуванням викладеного господарський суд не вбачає підстав для висновку про нікчемність правочину на підставі приписів частин першої, другої статті 228 ЦК України.
Стосовно доводів позивача про наявність підстав для визнання правочину недійсним як фіктивного та такого, що вчинений відповідачами з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, суд зазначає таке.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20.01.2026 по справі №910/ 7385/23 здійснивши правовий аналіз частини третьої статті 228 ЦК України дійшов висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства (п.8.40). Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (п. 8.42).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 уточнив висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином: «При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). 
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання)».
Отже, для застосування частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено сукупність таких обставин:
- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;
- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;
- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.
При цьому суд зазначає, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
У контексті оподаткування такими інтересами є гарантування фінансової спроможності держави.
Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України позивач у цій справі мав довести, що сам правочин про передачу товарно-матеріальних цінностей за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства та у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення правочину, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін. 
Верховний Суд у постанові від 20.01.2026 по справі №910/7385/23 зазначив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків (п.п.8.41.1, 8.42).
В обґрунтування підстав недійсності правочину - передавального акту від 16.02.2021, його фіктивності та невідповідності інтересам держави і суспільства позивач указує, що така господарська операція є нереальною, оскільки ТОВ «ПЕРАМОГА» після державної реєстрації до контролюючого органу не звітує та не здійснює господарську діяльність. У зв`язку з зазначеним, Головне управління ДПС у Запорізькій області вбачає в діях відповідачів умисел, спрямований на отримання ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» незаконної податкової вигоди. 
Оцінивши такі доводи позивача, суд вважає, що останнім не доведено підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину.
Відповідно частин 1,2 ст. 109 ЦК України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №918/119/21 зазначила, що для виділу притаманна характерна ознака реорганізації - перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво. Отже, виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків.
З огляду на обставини даної справи, реорганізація ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» шляхом виділу ТОВ «ПЕРАМОГА» здійснювалася на підставі рішень учасників товариства, розподільчого балансу та передавального акта. Державна реєстрація ТОВ «ПЕРАМОГА» у встановленому законом порядку недійсною не визнавалась. 
На підставі викладеного суд доходить висновку, що прийняттям ТОВ УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» рішень загальних зборів від 29.01.2021, від 16.02.2021, рішення установчих зборів ТОВ «ПЕРАМОГА» від 16.02.2021 та підписанням Передавального акта від 16.02.2021 оформлена операція з реорганізації юридичної особи.
Як вбачається зі затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» розподільчого балансу станом на 25.01.2025 та Передавального акту від 16.02.2021, до ТОВ «ПЕРАМОГА» передано не лише активи, а й відповідні пасиви та зобов`язання, що узгоджується з правовою природою реорганізації шляхом виділу, визначеною ст. 109 ЦК України.
Так, згідно з розподільчим балансом ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС», затвердженого учасниками товариства, вирішено передати до новоствореного підприємства ТОВ «ПЕРАМОГА» наступні активи та пасиви:
Актив: незавершені капітальні інвестиції у сумі 2 077 979,23 грн; запаси - 8 213 363,91 грн; дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги - 128 830,94 грн; інша поточна дебіторська заборгованість - 99 068,6 грн; 
Пасив: зареєстрований (пайовий) капітал - 6 000 грн; поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги - 13400 грн; інші поточні зобов`язання - 10 499 842,68 гривень. 
Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, господарським судом не встановлено обставин, які б свідчили про фіктивність реорганізації чи використання переданих активів поза межами господарської діяльності.
Подальша діяльність ТОВ «ПЕРАМОГА», зокрема, відсутність статусу платника податку на додану вартість, неподання податкової та фінансової звітності, інформації про відкриття рахунків, руху товарно-матеріальних цінностей та їх зберігання, трудових ресурсів тощо не свідчить про відсутність правових наслідків операції з виділу на момент її здійснення. Такі доводи, викладені позивачем в Акті перевірки, не є достатніми доказами нереальності операції з виділу чи використання переданих активів поза межами господарської діяльності відповідачів.
Верховний Суд у постанові від 10.10.2024 у справі №814/476/18 наголосив, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій не можуть ґрунтуватися виключно на податковій інформації, аналізі інформаційних баз даних, а також на припущеннях щодо відсутності у контрагентів трудових чи матеріально-технічних ресурсів. 
Верховний Суд також зазначив, що сама по собі відсутність у контрагента достатньої кількості працівників, основних засобів, складських приміщень чи транспортних засобів не виключає можливості реального виконання господарських операцій, а висновки контролюючого органу про нереальність операцій без належного підтвердження мають характер припущень.
Суд зазначає, що у випадку посилання на таку інформацію, контролюючий орган має надати відповідні докази, зокрема, судові рішення, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.
Суд зауважує, податкова перевірка ТОВ «ПЕРАМОГА» не проводилась та податкові повідомлення рішення стосовно нього з приводу порушення податкового законодавства не приймались. 
Щодо доводів позивача про порушення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» вимог податкового законодавства, а саме не включення до бази оподаткування суми списаних з балансу ТМЦ у розмірі 10291343,14 грн та не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ по ТМЦ, які були використані не в господарській діяльності, суд зазначає, що такі висновки ГУ ДПС у Запорізькій області викладені в акті перевірки від 12.05.2025, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» грошових зобов`язань. Такі податкові повідомлення-рішення були оскаржені ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» до суду адміністративної юрисдикції. Відтак, дослідження питання законності рішень податкового органу, прийнятих за наслідками перевірки платника податків, є обставиною, яка підлягає встановленню при оскарженні таких рішень. За відсутності судового рішення, що набрало законної сили, про встановлення правомірності прийнятих ГУ ДПС у Запорізькій області податкових повідомлень-рішень щодо нарахування податкових зобов`язань, штрафних санкцій внаслідок порушення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» вимог податкового законодавства, суд відхиляє доводи позивача про наявність порушення з боку ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РОЗВИТОК ПЛЮС» приписів Податкового кодексу України.
За цих умов суд виснує, що позивачем не доведено вчинення правочину без наміру створення реальних правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, з метою, що завідомо суперечить інтересам держави. Позивач не довів і наявність причинно-наслідкового зв`язку між оформленням Передавального акта від 16.02.2021 та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..
Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2662,40 грн покладаються на позивача. 
Також, суд також констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що Головне управління ДПС у Запорізькій області при зверненні до суду сплатило судовий збір у розмірі 15974,40 грн (платіжна інструкція № 425 від 18.02.2026).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Беручи до уваги викладене, враховуючи подання позову до суду в електронній формі, судовий збір за подання позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2662,40 грн (3328,00 грн х 0,8).
Отже, позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Сума зайво сплаченого судового збору складає 13312,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 13312,00 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету за ухвалою суду за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано -26.08.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.А. Федько