Справа № 524/4816/26
Провадження №2/524/4599/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2026 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Косенко Р.Д.
за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Романця С.В., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини та аліментів за минулий період, -

УСТАНОВИВ:

20 квітня 2026 року до суду звернувся адвокат Романець С.В. з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини, аліментів за минулий період, а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони з 01 квітня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який наразі розірваний за рішенням суду. Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказує,що проживає з сином у Німеччині, відповідач є працездатним, інших утриманців не має і починаючи з травня 2024 року коштів на утримання дитини не надає, а тому ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.
Просить стягнути з відповідача на корись позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 8 000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за минулий період, а саме з січня 2026 року до 20 квітня 2026 року. Зазначає, що починаючи з січня 2026 року між сторонами виникли непорозуміння щодо належного утримання сина, що підтверджується листуванням в месенджері вайбер та аудіо записами розмов сторін. Саме з січня 2026 року ОСОБА_1 почала вживати активні заходів щодо отримання аліментів 
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 квітня 2026 року відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
25.05.2026 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов. Зазначив, що не має заперечень проти позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів і до досягнення дитиною повноліття.. Наголошує, що позивач, проживаючи у Німеччині отримує соціальні виплати на себе та дитину у розмірі 1760 Євро, що повністю забезпечує їх потреби. Він офіційно працевлаштований. Просить врахувати, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, також несе витрати по сплаті комунальних послуг за утримання майна дружини. Водночас, з приводу позовних вимог в частині стягнення аліментів з січня 2026 по квітень 2026 року зазначив, що за спірний період ним на картку сина перераховано аліментів у розмірі 16 508 грн., про що є відповідні підтвердження. Наявність щомісячних платежів свідчить про відповідальне ставлення батька до обов`язку утримувати сина та спростовує факт ухилення від нього. Крім того, заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн.
01.06.2026 року адвокатом Романець С.В, сформовано відповідь на відзив. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Окремо звертає увагу, що відповідач не заперечує щодо необхідності сплати аліментів у запропонованому позивачем розмірі - частки зі усіх видів його доходу. Перекази грошових коштів носять мінливий характер та не забезпечують потреби дитини. На підтвердження необхідності стягнення аліментів за минулий період, а саме неодноразового звернення з вимогами про надання матеріальної допомоги, повідомлення щодо необхідності приймати участі у житті сина, досудового врегулювання спору, позивач надає скріншоти переписок, роздруківки листування, аудіо записи розмов. 
У судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Романець С.В. позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Зазначає, що аліменти, які запропоновані до стягнення визначені позивачем саме у частці від доходу відповідача. Надав пояснення, щодо суми до стягнення за минулий період, - 8000 грн щомісячно. 
Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не заперечує, щодо визначення розміру аліментів на утримання сина частка від всіх його доходів. В частині вимог про стягнення з нього аліментів за минулий період підтримує доводи відзиву. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку..
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батьком – ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Так, згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Україна, ратифікувавши Конвенцію про права дитини, визнала принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси якої є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною першою ст. 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Станом на день розгляду справи сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.
Сторонами не заперечується факт проживання дитини сторін з матір`ю -позивачем у справі.
Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Зазначене кореспондується із нормами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно із якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Таким чином, нормами сімейного законодавства України презюмується рівність обов`язків обох батьків з утримання дитини до досягнення повноліття, при цьому способи виконання батьками такого обов`язку можуть визначатись як за домовленістю, так і судом за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Тобто, законодавцем право на отримання аліментів пов`язано саме із проживанням дитини з одним із батьків, а також фактом прийняття участі в утриманні дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд констатує, що відповідач не подав до суду належні і допустимі докази щодо звільнення його від сплати аліментів.
Прожитковий мінімум станом на січень 2026 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512 грн. 
Беручи до уваги вищевикладене, в тому числі позицію відповідача, який є працездатною особою, не заперечує проти сплати аліментів, а здійснені ним систематичні платежі у грошовій формі, свідчать про наявність у нього фінансової спроможності забезпечувати утримання дитини те, що син проживає разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення сина покладено й обов`язок у постійному його вихованні , контролі, що потребує більше моральних витрат, враховуючи вік і стан здоров`я ОСОБА_4 , вік платника аліментів, а також враховуючи приписи ст. 51

Конституції України та ст. 180, СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків. 
Сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, про що свідчать досліджені у судовому засіданні переписки у месенджерах та запис аудіо розмов, на думку суду доцільно буде стягувати з відповідача кошти на утримання сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий період.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2025 року справа 129/1033/13-ц зазначила, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України ). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12, частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Верховий Суд у постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18, неодноразово звертав увагу, що ухилення від сплати аліментів - це винна, протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.
Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.
Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано жодного належного доказу, які би підтверджували, що ОСОБА_1 вживала заходів для одержання аліментів із відповідача у період з січня 2026 року по 20 квітня 2026 року - дати звернення до суду, та доказів ухилення ОСОБА_2 від надання матеріальної допомоги на утримання дитини у вказаний період.
Позивачем надана виписка з картки (історія операцій) за період з січня 2026 року по 10.03 2026 року, відповідно до якої нею отримано від відповідача у січні 2026 року 1000 грн., та 7550 грн., у лютому 2026 року 1000 грн та 1958, 01 грн. 
Відповідачем до суду надано виписку про рух коштів по його картці, емітованій АТ КБ «Приватбанк» по категорії: «Переказ на картку НОМЕР_2 , з якої вбачається перерахування коштів січень 2026 року 1000 грн, та 7550грн., лютий 2026 року 2000 грн., та 1985, 01 грн., квітень 2026 року 2000 грн.
Матеріали справи не містять жодного доказу, на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталась із офіційним зверненням до ОСОБА_2 з вимогою про сплату їй аліментів на утримання дитини, а останній відмовив їй у цьому. Натомість відповідачем надані докази того, що він за спірний період надавав систематичну фінансову допомогу, як стверджує, на утримання сина, що підтверджується випискою про рух коштів по картковому рахунку. 
Зазначене не дає суду підстав вважати доведеним факт вживання позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача за вказаний період (ч. 2 ст. 191 СК України).
Не доведення позивачем зазначеного факту є підставою до відмови в задоволенні позову в цій частині (постанова Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17).
Ураховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову стягненням аліментів на утримання дитини за минулий період - з січня 2026 року по 20 квітня 2026 року.
Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
ЗІ ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.141 ЦПК Україниз відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1331,20 грн., за ставкою на день подання позову відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів.
За приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги від 01.04.2026 року; ордер на надання правничої допомоги серія ВІ № 1387479
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідач заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн. 
Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, так як витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи та надані суду документи є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених вимог, у зв`язку з частковим задоволенням позову.
З урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, характеру спору, що пов`язаний із захистом інтересів дитини, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (4000:2)грн.
Керуючись ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 259, 260, 263-265, 273, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини та аліментів за минулий період – задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий період у задоволенні позову відмовити 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повернення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 
Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць виконати негайно.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя:       Олена Предоляк