Справа № 490/3591/26 
Провадження № 2/489/2981/26

РІШЕННЯ
Іменем України

13 липня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Костюченка Г.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного Акціонерного товариства «Українська Пожежно – Страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо – транспортної пригоди
встановив
В квітні 2026 позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення відшкодування матеріальної шкоди в сумі 23349 грн. 95 коп., витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.07.2019 р. в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (далі – Відповідач 2), транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керувала ОСОБА_2 (надалі – Потерпіла сторони). Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Відповідно до Постанови суду № 490/6537/19 від 21.08.2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
06.06.2019 року між АТ «СК «АРКС» та Потерпілою стороною було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що було пошкоджено 02.07.2019 року внаслідок ДТП.
Позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 23 349,95 грн .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за Полісом № АО.0936129 в ПрАТ «УПСК». 
У зв`язку з цим, обов`язок відшкодування збитків завданих Позивачу у зв`язку із виплатою страхового відшкодування покладається на  ПрАТ «УПСК» як страховика ОСОБА_1 
20.05.2025 року Позивачем було подано до ПрАТ «УПСК» заяву на виплату страхового відшкодування, однак останній відмовив Позивачу у здійсненні відшкодування з огляду на пропущення річного строку для звернення із відповідною заявою. 
На підставі п. 37.1.4 ст.37 Закону України, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відтак, станом на день подання позовної заяви Позивач втратив право на отримання страхового відшкодування. 
При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16). З огляду на зазначене право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.
Таким чином, потерпілому та іншим особам як кредиторам належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному . Вони вільно, на власний розсуд обирають спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування ; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Відповідно до ст. 993, 1194 ЦК України, ст..27 Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути зазначену суму з відповідачів. 
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
22 червня 2026 на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «УПСК».
Відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки неподання до ПрАТ «УПСК» заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
ПрАТ «УПСК», як Страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах, встановлених Законом України.
Визначаючи обов`язок Страховика за страховим полісом виплатити страхове відшкодування, законодавцем у ст. 37 Закону України було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати. 
Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Таким чином, Законом України встановлено спеціальний строк, впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. 
02.07.2019 р. сталася вищевказана ДТП. 10.09.2019 р. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування. 20.05.2022 р. 
Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. 
Позивачем не наведено жодних аргументів та не подано доказів стосовно того, чому страхове відшкодування за ДТП, що відбулось ще 30.11.2021 року сплачене ПрАТ «СК`АРКС» лише 24.11.2023 р.
З урахуванням зазначеного, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимоги у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3 повідомлена про розгляд справи належним чином. Правом надання відзиву не скористалася.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
02.07.2019 р. в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (далі – Відповідач 2), транспортного засобу Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керувала ОСОБА_2 (надалі – Потерпіла сторони). Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Відповідно до Постанови суду № 490/6537/19 від 21.08.2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у спричиненні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
06.06.2019 року між АТ «СК «АРКС» та Потерпілою стороною було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що було пошкоджено 02.07.2019 року внаслідок ДТП.
Позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 23 349,95 грн .
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за Полісом № АО.0936129 в ПрАТ «УПСК». 
20.05.2025 року Позивачем було подано до ПрАТ «УПСК» заяву на виплату страхового відшкодування, однак останній відмовив Позивачу у здійсненні відшкодування з огляду на пропущення річного строку для звернення із відповідною заявою. 
Неподання до ПрАТ «УПСК» заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
ПрАТ «УПСК», як Страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах, встановлених Законом України.
Визначаючи обов`язок Страховика за страховим полісом виплатити страхове відшкодування, законодавцем у ст. 37 Закону України було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати. 
Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Таким чином, Законом України встановлено спеціальний строк, впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. 
02.07.2019 р. сталася вищевказана ДТП. 10.09.2019 р. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування. 20.05.2022 р. 
Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. 
Позивачем не наведено жодних аргументів та не подано доказів стосовно того, чому страхове відшкодування за ДТП, що відбулось ще 30.11.2021 року сплачене ПрАТ «СК`АРКС» лише 24.11.2023 р.
Оскільки зазначений строк є пересічним і поновленню не підлягає, то позивач втратив своє право на отримання страхового відшкодування. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16).
З огляду на зазначене, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припиненим чи обмеженим. 
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна 
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 206/5271/14-ц від 11.12.2019 зазначено, що вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Встановивши, що документи, які б підтверджували факт проведення ремонту автомобіля у особи, яка є платником ПДВ та докази на підтвердження того, що позивачем під час проведення ремонтних робіт понесені витрати із сплати ПДВ, відсутні, то відсутні підстави для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ та наявні підстави для зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ.
Згідно з п. 24.1-24.3 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Зі статті 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 520/8867/15-ц від 13.11.2019 виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1188 ЦУ України).
Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
У відповідності до ст.. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
 
Потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання не залежно від того, чи застрахована цивілно – правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно – правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності.
 
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 165/633/16-л від 21.06.2018, № 754/1114/15-ц від 14.02.2018.
 
Згідно із правовими позиціями викладеними у зазначених постановах, відшкодування шкоди, особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.. 37 ), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
 
Відповідно до ст. 1194 ЦК України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, в розумінні ст..ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача ОСОБА_1 виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування страхувальнику останнього. 
Суд вважає, що протиправність дій ОСОБА_1 , щодо порушення ПДР і вчинення ДТП є доведеною, оскільки постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.08.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, позивач виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, набув право вимоги до відповідача – ОСОБА_1 у розмірі виплаченої суми страхового відшкодування 23349,95 грн.
Суд погоджується з доводами відповідача ПрАТ «УПСК» щодо відсутності правових підстав для стягнення зазначених коштів.
Таким, чином з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
В задоволенні позовних вимог доПрАТ «УПСК» необхідно відмовити в зв`язку з безпідставністю.
На підставі до ст. 141 ЦПК України з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача – ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн.40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позов Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Приватного Акціонерного товариства «Українська Пожежно – Страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо – транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 23349 грн. 95 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Приватного Акціонерного товариства «Українська Пожежно – Страхова компанія» - відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Позивач: Приватне Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», ЄДРПОУ 20474912, м.Київ, вул. Малопідвальна, 10/2.
Відповідач: Приватне Акціонерне товариство «Українська Пожежно – Страхова компанія» ЄДРПОУ 20602681, м.Київ, вул. Кирилівська, 4.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ІНН : НОМЕР_4 
Повний текст рішення складено 13.07.2026. 

Суддя Г. С. Костюченко