ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.08.2026 Справа № 914/1733/26 

м. Львів
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоарматура», м.Київ 
до відповідача: Державного підприємства «Львіввугілля», м.Сокаль Львівської області
про стягнення 37131,80 грн
Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоарматура» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Львіввугілля`про стягнення 37131,80 грн заборгованості, з якої 14787,25 грн пені, 5275,15 грн 3% річних, 17069,40 грн інфляційних втрат.
3. Ухвалою суду від 10.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.
4. Ухвала суду від 10.06.2026 року про відкриття провадження у справі надіслана позивачу та відповідачу до їхніх електронних кабінетів в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та доставлена сторонам - 11.06.2026 року.
5. Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
6. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
7. АРГУМЕНТИ СТОРІН
8. Аргументи позивача
9. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2026 року у справі № 914/3376/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОАРМАТУРА» до Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» було задоволено. Вказаним рішенням Господарського суду Львівської області з Відповідача на користь Позивача стягнуто: 341 388 грн. 00 коп. – основного боргу; 10 951 грн. 12 коп. – пені; 1 916 грн. 17 коп. – 3 % річних; 3 817 грн. 75 коп. – інфляційних втрат; 5 371 грн. 12 коп. – судового збору. Підставою позову було неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю товару №240 від 28.07.2025 в частині оплати поставленого товару. 
10. Позивач стверджує, що оскільки означене рішення суду від 03.02.2026 року у справі № 914/3376/25 Відповідачем не виконано, заборгованість перед Позивачем не погашена., Позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 14 787,25 грн, 3% річних у розмірі 5 275,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 069,40 грн.
11. Аргументи відповідача
12. Відповідач у відзиві на позовну заява просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В огрунтування заперечень зазначив, що відповідачем у справі є державне підприємство вугільної промисловості, фінансове становище якого є незадовільним. У ДП «Львіввугілля» склалась вкрай складна фінансова ситуація з причин відсутності коштів через заблоковані всі банківські рахунки ДП «Львіввугілля». Саме тому виникла значна заборгованість ДП «Львіввугілля» за договорами поставки, що в свою чергу спричинило утворення заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам. 
13. Водночас гарантує, що при першій можливості борг буде погашено.
14. Просив зменшити розмір пені на 90%. 
15. ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу ДП «Львіввугілля» посилається на обставини, які об`єктивно унеможливили виконання відповідачем взятих зобов`язань, зокрема, у зв`язку з постійними обстрілами енергетичної системи, цілеспрямовані обстріли критично важливих енергетичних систем призводить до кризової ситуації у енергетичній та вугільній системі.
16. На підтвердження важкого фінансового стану надано: звіт про фінансові результати за 1 квартал 2026 року (форма 2); баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 31.03.2026 року (форма 1); розшифровку кредиторської заборгованості на 31.03.2026 рік ; розшифровку з оплати праці на 31.03.2026 року; розшифровку з розрахунками з бюджету на 31.12. 2025 року.
17. Аргументи позивача викладені у відповіді на відзив.
18. Позивач вважає , що посилання відповідача на відсутність коштів, складне фінансове становище, наявність інших боргів, заборгованість із заробітної плати, блокування рахунків або недостатність державного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання 
19. Стверджує, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що саме зазначені обставини унеможливили проведення розрахунків за поставлений товар або перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням заборгованості. 
20. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 відсотків, позивач вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вважає, що Відповідач не довів наявності виняткових обставин, які б виправдовували зменшення пені. Натомість прострочення виконання зобов`язання є тривалим, а позивач протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися належними йому коштами. 
21. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
22. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоарматура» до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення заборгованості 350 698,46 грн.
23. Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2026 року у справі № 914/3376/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОАРМАТУРА» до Державного підприємства «ЛЬВІВВУГІЛЛЯ» було задоволено частково та присуджено до стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоарматура» 341 388,00 грн основного боргу; 10 951,12 пені, 1916,17 грн 3% річних та 3817,75 грн інфляційних втрат та 5371,12 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
24. Згідно наведеного вище рішення пеня, інфляційні втрати та 3% річних судом стягнуті в справі №914/3376/25 (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період з 10.09.2025 по 28.11.2025 за видатковими накладними від 29.07.2025 та за період з 26.09.2025 по 28.11.2025 за видатковою накладною від 14.08.2025. 
25. Як стверджує позивач відповідачем не було проведено жодних оплат.
26. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення пені у розмірі 14 787,25 грн, яка нарахована за період з 29.11.2025 по 10.03.2026 у відповідності до умов п.7.7. договору , а також 5 275,15 грн. 3% річних та 17069,40 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.11.2025 по 04.06.2026.

27. ОЦІНКА СУДУ.
28. Як вже зазначалося раніше, рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2026, яке набрало законної сили 02.03.2026, позовні вимоги задоволено частково.
29. Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
30. Звертаючись з позовом у даній справі про стягнення з відповідача в порядку ст.625 ЦК України пені розмірі 14 787,25 грн, яка нарахована за період з 29.11.2025 по 10.03.2026 від суми основного боргу 341388,00 грн у відповідності до умов п.7.7. договору, а також 5 275,15 грн. 3% річних та 17069,40 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 29.11.2025 по 04.06.2026.
31. .За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
32. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
33. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
34. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
35. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі № 340/385/17).
36. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 373/2054/16-ц).
37. Суд здійснивши перевірку нарахування 3% річних та інфляційних втрат за вказаними позивачем періодами за допомогою системи інформаційно-правового забезпечення «Ліга:Закон» зазначає, що такі здійснено правильно, відтак до стягнення з відповідача підлягає 17069,40 грн втрат від інфляції та 5275,15 грн. 3% річних. В свою чергу суд зазначає, що за власним розрахунком інфляційні втрати (за визначений позивачем період) складають більший розмір, але в силу приписів ст. 237 ГПК України, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, задовольняє зазначену вимогу у заявленому позивачем розмірі.
38. Щодо вимоги про стягнення пені суд зазначає таке.
39. Згідно п.7.7. Договору за поручення строків оплати, зазначених у п.4.2. договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України.
40. На підставі п.7.7 Договору позивач нарахував відповідачу пеню на суму 14787,25 грн за період з 29.11.2025 по 10.03.2025 від суми 341388,00 грн . Здійснивши перерахунок, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 14600,19 грн пені, в стягненні решти пені в сумі 187,06 грн слід відмовити за необґрунтованістю.
41. Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд вважає за необхідне зазначити про наступне. 
42. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
43. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. 
44. Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. 
45. Таке зменшення не є обов`язком суду. 
46. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). 
47. Відповідач є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів з метою одержання прибутку. Відповідач укладаючи спірний договір був обізнаний зі строками та умовами оплати за договором, а також розміром відповідальності за прострочення оплати.
48. На підтвердження обґрунтованості для зменшення розміру пені відповідач надав: звіт про фінансовий стан на 31.03.2026; звіт про фінансові результати за 1 квартал 2026; розшифровку з оплати праці; розшифровку ідентифікації кредиторської заборгованості; розшифровку розрахунків зі страхування.
49. З долучених доказів вбачається, що фінансове становище відповідача є незадовільним та скрутним.
50. Діяльність відповідача має особливе значення в умовах правового режиму воєнного стану, а стягнення із нього значного розміру штрафних санкцій може створити ризики для його нормального функціонування, що в кінцевому результаті може позначитися на обороноздатності нашої держави.
51. Зважаючи на всі викладені вище обставини, з метою дотримання розумного балансу між інтересами сторін, а також з метою як недопущення набуття неустойкою ознак каральної санкції, так і не нівелювання її як санкції, котра носить компенсаторний характер, суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем її розмір на 50 %, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 7300,09 грн.
52. Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
53. У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
54. Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
55. Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
56. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
57. У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
58. Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані і визнані обґрунтованими, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково і складають: 7300,09 грн пені, 17069,40 грн втрат від інфляції та 5275,15 грн. 3% річних. 
59. СУДОВІ ВИТРАТИ.
60. Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3328,00 грн.
61. Позовна заява подана до Господарського суду Львівської області через підсистему «Електронний суд».
62. Так, згідно із Законом № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до Закону України «Про судовий збір» було включено частину третю статті 4 та визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підпункт «б» підпункту 1 пункту 17 § 1 розділу 4).
63. Враховуючи вищенаведене, позивач мав би сплатити судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки розміру судового збору, тобто 2662,40 грн (3328,00 х 0,8), переплата становить 665,60 грн.
64. Згідно з положеннями пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
65. Таким чином, 665,60 грн судового збору підлягатимуть поверненню позивачу з підстави внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом у випадку подання позивачем до суду відповідного клопотання про повернення судового збору.
66. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2648,99 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства «Львіввугілля» (адреса: 80001, Львівська обл., Шептицький р-н, м. Сокаль, вул. Богдана Хмельницького 26; код ЄДРПОУ 32323256) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоарматура» (адреса: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 16-а; код ЄДРПОУ 44721189) 7300,09 грн пені, 17069,40 грн втрат від інфляції та 5275,15 грн. 3% річних та 2648,99 грн судового збору.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Щигельська О.І.