КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року м. Київ № 320/55927/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.08.2025 № 262640008911 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 
з 05.05.1996 по 16.06.1997 в Акціонерному товаристві закритого типу - науково-виробничому об`єднанні «РЕМБУДСЕРВІС»; 
з 10.08.1998 по 03.09.1998 в Автотранспортному підприємстві «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 08.08.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірні періоди його роботи підтверджуються записами у трудовій книжці, яка відповідно до законодавства є основним документом, що підтверджує трудовий стаж працівника. Позивач наголошує, що записи про його прийняття на роботу та звільнення містять посилання на відповідні накази, засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств. На його переконання, недоліки оформлення трудової книжки, допущені відповідальними працівниками підприємств, зокрема відсутність у певному записі назви підприємства або виправлення дати прийняття на роботу, не можуть покладатися на працівника та позбавляти його права на зарахування фактично відпрацьованих періодів до страхового стажу. Позивач також зазначає, що він не має можливості отримати уточнюючі довідки з місць роботи, оскільки відповідні підприємства припинили свою діяльність, а звернення до одного з них залишилося без відповіді.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області проти задоволення позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що для призначення пенсії за віком після досягнення 60 років позивачу необхідно мати не менше 32 років страхового стажу, тоді як підтверджений страховий стаж останнього становить 31 рік 1 місяць 20 днів. За твердженням пенсійного органу, період роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року не може бути зарахований до страхового стажу через відсутність у записі трудової книжки назви організації, до якої позивача було прийнято на роботу. Період роботи з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року не зараховано через наявність виправлення у даті прийняття на роботу, яке, на думку відповідача, не оформлено у встановленому порядку. Відповідач вказує, що для підтвердження спірних періодів позивач повинен надати уточнюючі довідки, видані підприємствами, на яких він працював, на підставі первинних документів. Пенсійний орган також посилається на те, що страховий стаж обчислюється за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до її впровадження - на підставі документів і в порядку, передбаченому законодавством, чинним на час виникнення відповідних правовідносин. Оскільки подані позивачем документи, на переконання відповідача, не підтверджують належним чином необхідний страховий стаж, рішення про відмову у призначенні пенсії є законним та прийнятим у межах повноважень пенсійного органу. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08 серпня 2025 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву позивача та додані до неї документи передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 15 серпня 2025 року №262640008911 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.
У вказаному рішенні пенсійним органом установлено, що на дату звернення позивач досяг 60-річного віку, тоді як необхідний для призначення пенсії страховий стаж відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки.
За розрахунком відповідача страховий стаж позивача становить 31 рік 1 місяць 20 днів.
Під час розгляду документів, поданих позивачем, до його страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року, оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства, а також період роботи з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року, оскільки у трудовій книжці виправлено дату прийняття на роботу.
Крім того, пенсійним органом не зараховано період роботи з 01 липня 2000 року по 31 жовтня 2000 року у зв`язку з відсутністю відповідних відомостей в індивідуальних даних про застраховану особу.
Для зарахування спірних періодів роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року та з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року позивачу запропоновано надати уточнюючі довідки, видані відповідними підприємствами на підставі первинних документів.
Із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що 05 травня 1996 року його прийнято на роботу до акціонерного товариства закритого типу - науково-виробничого об`єднання «Рембудсервіс» на посаду муляра, а 16 червня 1997 року звільнено із займаної посади.
Також із трудової книжки вбачається, що 10 серпня 1998 року позивача прийнято на посаду охоронника до Комунального автотранспортного підприємства «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації, де він працював до 03 вересня 1998 року.
Не погоджуючись із рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрат и годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 7 Закону №1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з частинами 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.
За визначення, наведеним у частині 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Як установлено судом, позивач на момент звернення до органу Пенсійного фонду досяг 60-річного віку. Водночас відповідач обчислив його страховий стаж у розмірі 31 року 1 місяця 20 днів та рішенням від 15 серпня 2025 року №262640008911 відмовив у призначенні пенсії за віком.
Підставою для прийняття такого рішення стало, зокрема, незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року у зв`язку з відсутністю назви підприємства у записі про прийняття на роботу та періоду роботи з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року у зв`язку з виправленням дати прийняття на роботу. Для підтвердження зазначених періодів відповідач запропонував позивачу надати уточнюючі довідки підприємств, видані на підставі первинних документів. 
Вирішуючи питання щодо належності поданої позивачем трудової книжки як доказу його страхового стажу, суд ураховує, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення закріплено у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у разі відсутності в ній необхідних записів або наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи для підтвердження трудового стажу можуть прийматися довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості про виплату заробітної плати та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Таким чином, уточнюючі документи мають допоміжний характер та подаються передусім у випадках, коли трудова книжка відсутня або записи в ній не дозволяють установити сам факт чи тривалість роботи. Наявність окремих недоліків в оформленні запису не нівелює доказового значення трудової книжки, якщо її зміст у сукупності дає можливість установити підприємство, посаду, дату прийняття на роботу, дату звільнення та реквізити відповідних наказів.
З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить послідовні записи щодо його трудової діяльності.
Так, у трудовій книжці зазначено, що 05 травня 1996 року позивача прийнято на роботу на посаду муляра, а 16 червня 1997 року звільнено із займаної посади. Записи містять відомості про дати прийняття на роботу та звільнення, назву посади, посилання на відповідні накази та засвідчені у встановленому порядку.
При цьому відсутність найменування підприємства безпосередньо у тексті запису про прийняття на роботу не може оцінюватися ізольовано від інших записів трудової книжки. Найменування роботодавця - акціонерного товариства закритого типу - науково-виробничого об`єднання «Рембудсервіс» - зазначене перед відповідним блоком записів про трудову діяльність позивача, що дає можливість однозначно встановити підприємство, до якого його було прийнято та з якого надалі звільнено.
Отже, трудова книжка містить достатній обсяг відомостей для ідентифікації роботодавця та встановлення періоду роботи позивача з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року. Формальна відсутність повторного зазначення найменування підприємства у конкретному рядку про прийняття на роботу не спростовує факту перебування позивача у трудових відносинах із зазначеним підприємством.
Щодо періоду з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року судом установлено, що трудова книжка містить запис про прийняття позивача на посаду охоронника до Комунального автотранспортного підприємства «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації та запис про його подальше звільнення.
Посилання відповідача на виправлення дати прийняття на роботу саме собою не доводить недостовірності відомостей про трудову діяльність позивача. Відповідачем не зазначено, у чому саме полягає суперечність між виправленою датою та іншими записами трудової книжки, не наведено доказів того, що відповідний запис є підробленим, внесеним неналежною особою або не відповідає фактичним обставинам роботи позивача.
Суд зауважує, що записи про прийняття позивача на роботу та звільнення є взаємопов`язаними, містять відомості про підприємство, посаду, дати початку та припинення трудових відносин і реквізити розпорядчих документів. Отже, наявне виправлення не унеможливлює встановлення змісту запису, роботодавця та тривалості відповідного періоду роботи.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Заповнення трудових книжок, внесення до них записів про прийняття на роботу, переведення та звільнення покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника. Відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства.
Отже, працівник не може нести негативні наслідки недотримання роботодавцем установленого порядку ведення трудової книжки. На особу не може перекладатися тягар доведення достовірності відомостей, внесених уповноваженими працівниками підприємства до її трудової книжки, якщо пенсійним органом не встановлено та не доведено недостовірності таких відомостей.
Так само на працівника не можуть покладатися наслідки технічних недоліків, виправлення дат, нечіткості відбитка печатки або інших порушень порядку заповнення трудової книжки, допущених відповідальними особами підприємства. Відповідний підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, згідно з якою неналежне ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення працівника права на врахування фактично відпрацьованого періоду до стажу. 
Суд наголошує, що визначальним для вирішення питання про зарахування періоду роботи до страхового стажу є підтвердження самого факту трудової діяльності, а не бездоганне дотримання роботодавцем усіх формальних вимог щодо оформлення трудової книжки.
У цій справі відповідач не заперечує належність трудової книжки позивачу, не ставить під сумнів автентичність її бланка, не доводить підроблення записів про прийняття на роботу чи звільнення та не наводить будь-яких обставин, які б свідчили про те, що позивач фактично не працював у зазначені ним періоди.
Натомість відмова у зарахуванні спірних періодів ґрунтується виключно на формальних недоліках оформлення записів, допущених роботодавцями, відповідальність за які не може бути покладена на позивача.
Суд також ураховує, що позивач намагався отримати архівну довідку щодо періоду роботи в акціонерному товаристві закритого типу - науково-виробничому об`єднанні «Рембудсервіс», однак його звернення залишилося без відповіді.
Крім того, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб акціонерне товариство закритого типу - науково-виробниче об`єднання «Рембудсервіс» припинило діяльність 18 червня 2013 року, а автотранспортне підприємство «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації - 14 березня 2013 року.
За таких обставин вимога відповідача надати уточнюючі довідки підприємств, які припинили свою діяльність, фактично покладає на позивача обов`язок, виконання якого істотно ускладнене або об`єктивно неможливе.
Разом із тим неможливість отримання додаткових документів від ліквідованого підприємства не може нівелювати відомості трудової книжки, які самі по собі дають можливість установити факт і тривалість роботи позивача.
Крім того, органи Пенсійного фонду не є пасивними учасниками процедури призначення пенсії. Наділення пенсійного органу повноваженнями перевіряти подані документи, вимагати від підприємств, установ та організацій оформлення додаткових документів, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі означає, що у разі виникнення сумнівів щодо певних записів відповідач повинен ужити належних заходів для їх перевірки, а не обмежуватися покладенням відповідного обов`язку виключно на особу, яка звернулася за пенсією.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до архівних установ, правонаступників підприємств або інших органів з метою перевірки записів трудової книжки позивача чи отримання відомостей про спірні періоди його роботи.
Не наведено відповідачем і мотивів, з яких сукупність записів трудової книжки не дозволяє встановити факт роботи позивача. Натомість пенсійний орган фактично обмежився констатацією формальних недоліків, не дослідивши трудову книжку системно та не оцінивши взаємозв`язок записів про прийняття на роботу і звільнення.
За таких обставин суд доходить висновку, що трудова книжка позивача є належним, допустимим та достатнім доказом його роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року в акціонерному товаристві закритого типу - науково-виробничому об`єднанні «Рембудсервіс» та з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року в Автотранспортному підприємстві «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації.
Виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки мають формальний характер, не спростовують факту трудової діяльності позивача та не можуть бути достатньою підставою для незарахування відповідних періодів до страхового стажу.
Посилання відповідача на дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду суд відхиляє, оскільки дискреційні повноваження не означають можливості діяти без належного дослідження документів та всупереч установленим законом умовам.
Суд не перебирає на себе повноваження пенсійного органу щодо математичного обчислення розміру пенсії, однак перевіряє законність рішення суб`єкта владних повноважень та надає правову оцінку документам, на підставі яких визначається страховий стаж.
У разі встановлення судом протиправності незарахування конкретних періодів роботи зобов`язання відповідача врахувати ці періоди не є втручанням у дискреційні повноваження, оскільки після встановлення юридично значущих обставин у пенсійного органу відсутня свобода розсуду щодо можливості ігнорування належно підтвердженого стажу.
Перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність критеріям, установленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що воно прийняте необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мають значення для його прийняття, нерозсудливо та непропорційно, оскільки формальні недоліки ведення трудової книжки поставлено вище за належно підтверджений факт трудової діяльності та право позивача на пенсійне забезпечення. 
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 серпня 2025 року №262640008911 у відповідній частині не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15 серпня 2025 року №262640008911, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 05 травня 1996 року по 16 червня 1997 року та з 10 серпня 1998 року по 03 вересня 1998 року, а також повторно розглянути заяву позивача від 08 серпня 2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Саме такий спосіб захисту відповідає предмету спору, не підміняє компетенцію органу Пенсійного фонду щодо остаточного обчислення страхового стажу та розміру пенсії і водночас забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією, що міститься в матеріалах справи.
Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.08.2025 № 262640008911 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 
з 05.05.1996 по 16.06.1997 в Акціонерному товаристві закритого типу - науково-виробничому об`єднанні «РЕМБУДСЕРВІС»; 
з 10.08.1998 по 03.09.1998 в Автотранспортному підприємстві «Відрадний» Жовтневої районної державної адміністрації.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Панова Г. В.