Справа № 347/2004/21 
Провадження № 22-ц/4808/1631/26 
Головуючий у 1 інстанції КНИЩУК Р. М. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О., 
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 12 травня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №347/2004/21 від 20 квітня 2022 року таким, що не підлягає виконанню, 
в с т а н о в и в:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. перебуває виконавче провадження № 70167744, відкрите на підставі виконавчого листа № 347/2004/21, виданого 20.04.2022 Косівським районним судом Івано-Франківської області. Виконавчим листом передбачено солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних станом на 04.07.2021 у розмірі 2650,00 доларів США, що еквівалентно 72 557 грн 00 коп. Спірний виконавчий лист видано на виконання постанови Івано Франківського апеляційного суду від 05.04.2022 у справі № 347/2004/21. Предметом спору було стягнення 3 % річних за статтею 625 ЦК України, а не стягнення первісної суми кредитної заборгованості. Первісний, основний борг виник з рішення Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 у справі № 2-2735/2009, яким було задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно з боржників заборгованість за кредитним договором № 03-ІФ/08-17 від 18.07.2008. На підставі цього рішення 14.12.2009 був виданий первісний виконавчий лист про стягнення основної кредитної заборгованості. При цьому, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.06.2020, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.09.2020, банку відмовлено в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення його до виконання про стягнення основної кредитної заборгованості. Крім того, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.09.2021 у справі № 344/12852/21 у задоволенні повторної заяви АБ «Укргазбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та про видачу дубліката виконавчого листа знову відмовлено. Отже, факт спливу строку пред`явлення первісного виконавчого листа до виконання і відсутність поважних причин для поновлення цього строку встановлені судами неодноразово та остаточно.
Таким чином спірний виконавчий лист № 347/2004/21 стосується 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦК України, тобто похідної, акцесорної вимоги. Водночас право стягувача на примусове виконання судового рішення щодо основного боргу за кредитним договором було остаточно втрачено ще до видачі спірного виконавчого листа у зв`язку зі спливом строку пред`явлення первісного виконавчого листа до виконання та неодноразовою відмовою суду в поновленні цього строку і у видачі дубліката.
Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 347/2004/21, виданий 20.04.2022 Косівським районним судом Івано-Франківської області на виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022 у справі № 347/2004/21 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних станом на 04.07.2021 у сумі 2650,00 доларів США, що еквівалентно 72 557 грн 00 коп
Ухвалою Косівського районного суду від 12 травня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року скасувати та задовольнити його заяву та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 347/2004/21, виданий 20.04.2022 Косівським районним судом Івано-Франківської області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, розглядається за заявою сторони виконавчого провадження в порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судового рішення, а не в позовному провадженні. Суд помилково ототожнив процедуру визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, з процедурою перегляду судового рішення. Посилання суду першої інстанції на чинність постанови від 05.04.2022 не спростовує доводів заяви, а підміняє предмет розгляду: заявник не просив скасувати чи переглянути постанову — він просив констатувати, що на момент розгляду заяви відсутній обов`язок боржника, який може бути виконаний примусово. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції правильно встановив, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.10.2009 у справі № 2-2735/2009 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором, виданий на його виконання виконавчий лист повернуто стягувачу, повторно у межах установленого законом строку він до виконання не пред`являвся; ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.06.2020, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.09.2020, а також ухвалою від 29.09.2021, залишеною без змін постановою від 02.12.2021, банку відмовлено в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та у видачі його дубліката. При цьому помилково не враховано, що у зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відмовою суду у поновленні цього строку і у видачі дубліката виконавчого листа, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення можливого похідного зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України. Продовження примусового стягнення 3 % річних за спірним виконавчим листом у ситуації, коли право на примусове стягнення основного боргу давно і безповоротно втрачено внаслідок бездіяльності самого стягувача є неправомірним та не відповідає вимогам закону.
27 липня 2026 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечило. Вказує, що враховуючи прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 у розмірі 31771,82 дол. США та 5806,82 грн, що встановлено заочним рішенням Івано-Франківського міського суду відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані сплатити Банку три проценти річних від простроченої суми боргу. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання. Саме з цих підстав рішенням Косівського районного суду від 29.11.2021р. вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість 3% річних в сумі 2859,46 доларів США. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2022р. рішення Косівського районного суду від 29.11.2021 року змінено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 2650,00 доларів США (зменшено на 209,46 дол.США). При цьому, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, проте рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2022 року боржниками ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано.
Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

У судове засідання ОСОБА_1 не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - адвокат Скиданюк М.В. заперечив щодо доводів апеляційної скарги. Вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 жовтня 2009 року у цивільній справі № 2-2735/2009 позов АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» - 31 771,82 доларів США заборгованості за кредитним договором № 03-ІФ/08-17 від 18.07.2008 року, 5806,82 грн. пені, 1700 грн. втрат по оплаті судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.09.2021р., яка залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.12.2021р. відмовлено в задоволенні заяви АБ «Укргазбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
Зі змісту ухвали від 29.09.2021 року, яка стосується первісного позову за рішенням суду від 02.10.2009р. вбачається, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 квітня 2010 року у справі №2-ц- 51/2010 заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 24 червня 2010 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 щодо зміни резолютивної частини рішення із зазначенням гривневого еквіваленту стягнутої з відповідачів кредитної заборгованості в сумі 242 069,50 грн. 03 лютого 2012 року ОСОБА_1 подав до Івано-Франківського міського суду заяву про перегляд заочного рішення від 02.10.2009 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2012 року у справі № 0907/1955/2012 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
На підставі рішення суду 14 грудня 2009 року було видано виконавчий лист №2-2735 про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» 261 095,01 грн. заборгованості в солідарному порядку. 13.05.2020 р. представник АБ «УКРГАЗБАНК» Скиданюк М.В. звернувся до Івано-Франківського міського суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.06.2020 р. відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.09.2020 р. апеляційну скаргу представника ПАТ «УКРГАЗБАНК» залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 01.06.2020 р без змін. 
Отже, основна заборгованість за кредитним договором стягнута на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 02 жовтня 2009 року, але заборгованість з ОСОБА_1 в примусовому порядку фактично не стягнута та в добровільному порядку також ним по даний час не погашена.
Рішенням Косівського районного суду від 29.11.2021 р стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість 3% річних в сумі 2859 46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 04.04.2021 року еквівалентно 78303 грн. 84 коп., а також оплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2022р. рішення Косівського районного суду від 29 листопада 2021 року змінено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 3% річних станом на 04.07.2021 року в сумі 2650 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 72557 грн., а також по 927 грн. 15 коп. з кожного витрат по оплаті судового збору.

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. перебуває виконавче провадження №70167744 відкрите на підставі виконавчого листа №347/2004/21, виданого Косівським районним судом 20.04.2022р. на виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних станом на 04.07.2021р. у розмірі 2650 дол.США, що еквівалентно 72 557грн.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022 р. про стягнення 3% річних на підставі якої виданий виконавчий лист є чинною, підлягає виконанню. Звернення із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню із підстав того, що право АБ «Укргазбанк» за основним боргом втрачено не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки стосується інших вимог по яких прийнято рішення суду, яке звернуто до примусового виконання. Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні правові підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а тому подана ОСОБА_1 заява не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

У справі, яка переглядається, встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. перебуває виконавче провадження №70167744 відкрите на підставі виконавчого листа №347/2004/21, виданого Косівським районним судом 20.04.2022р. на виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних станом на 04.07.2021р. у розмірі 2650 дол.США, що еквівалентно 72 557грн., тобто виконавче провадження на даний час не завершене.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявник, як на підставу для задоволення заяви в цій справі, посилався на частину другу статті 432 ЦПК України, зокрема, що право стягувача на примусове виконання судового рішення щодо основного боргу за кредитним договором було остаточно втрачено ще до видачі спірного виконавчого листа у зв`язку зі спливом строку пред`явлення первісного виконавчого листа до виконання та неодноразовою відмовою суду в поновленні цього строку і у видачі дубліката.

Разом із цим, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України.
При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22.

Як правильно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, та інших.
Таким чином, що у даній справі заявником не доведено обставин, які підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника щодо виконання рішення суду або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково ототожнено процедуру визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, з процедурою перегляду судового рішення, оскільки у цій справі суд першої інстанції абсолютно однозначно і правильно виходив із того, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022, на підставі якої видано виконавчий лист, є чинною,не спростовано обов`язок боржника щодо її виконання.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що у зв`язку зі спливом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та відмовою суду у поновленні такого строку припинився обов`язок відповідача за грошовим зобов`язанням, а тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, є помилковими, оскільки постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 05.04.2022р. про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» 3 % річних, є самостійним судовим рішенням, у встановленому законом порядку не скасоване. Відповідно, встановлений цим рішенням обов`язок заявника щодо сплати заборгованості продовжує існувати.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 не є релевантним для даної справи, оскільки предметом розгляду Верховного Суду була вимога про стягнення 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період після того, як стягувач втратив можливість примусового виконання попереднього судового рішення у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в поновленні цього строку. Таким чином у даній справі вирішувалось питання про можливість пред`явлення нового позову на підставі ст. 625 ЦК України, а не питання про відповідність виконавчого листа вимогам статті 432 ЦПК України, який вже виданий за результатом розгляду справи про стягнення 3% річних. Разом з тим ОСОБА_1 не доведено законних підстав для припинення обов`язку щодо виконання рішення суду про стягнення суми, яка виникла внаслідок права банку на стягнення 3 % річних. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, ці доводи не спростовують висновків про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 ..
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржене судове рішення достатньо відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Косівського районного суду від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2026 року. 

Судді       Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський

І.О. Максюта