Справа №:755/21258/24
Провадження №: 2/755/5730/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи Десятої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 а також заборону на його відчуження, що були накладені на підставі постанови АК №425581 ВДВС Дніпровського району від 10.12.2007. заборона №230 (номер запису про обтяження: 1086514; зареєстровано: 21.12.2007 14:55:27 реєстратором: приватний нотаріус Некрилов К.Ю., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_2 , 1953 р.н., АДРЕСА_1 ; опис обтяження: все майно; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6283528, 21.12.2007 14:55:27).
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить об`єкт житлової нерухомості - квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 50,70 кв. м., і яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа яких становить 28,50 кв.м.
Позивач, є рідною донькою ОСОБА_2 та є спадкоємицею першої черги за законом.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.08.2024 № 7799902 у Десятій київській державній нотаріальній конторі 14.08.2024 було заведено спадкову справу № 405/2024 щодо спадкодавця - ОСОБА_2 .
Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, а також здійснити реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , позивач звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори. Проте, під час оформлення спадкової справи Десятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про арешт зазначеного нерухомого майна, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину позивачу.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.12.2012 № 406242898 щодо ОСОБА_2 щодо вказаного об`єкта 21.12.2007 на підставі постанови ВДВС Дніпровського району АК № 425581 від 10.12.2007, заборона № 230, зареєстровано обтяження: вид обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження - 1086514, зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим Костянтином Юрійовичем; відомості про реєстрацію до поновлення перенесення - Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: ?283528, 21.12.2007 14:55:27; опис предмета обтяження - все майно.
04.10.2024 позивач листом № 16636 звернулася до Дніпровського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з листом про надання інформації щодо постанови АК № 425581, виданої 10.12.2007 ВДВС Дніпровського району, та скасування арешту.
На що листом від 16.10.2024 № 121098 Дніпровським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 було повідомлено, що перевіркою АСВП (Спецрозділ) встановлено, що інформація щодо постанови № АК 425581 від 10.12.2007 на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно боржника у Відділі не обліковується та рекомендовано звернутися із відповідною заявою до суду. Листом від 05.11.2024 за № 131625 Дніпровським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанову № АК 425581 від 10.12.2007 щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 не вдалось ідентифікувати, а тому, з урахуванням ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.
Отже, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. За таких обставин, наявність нескасованого арешту на нерухоме майно спадкодавця - ОСОБА_2 , обмежує позивача в реалізації спадкових прав та враховуючи відсутність інших способів захисту порушеного права на спадкове майно, ОСОБА_1 змушена звернутись за захистом порушених прав до суду
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09.01.2025 (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 
Представник позивача ОСОБА_3 копію ухвали отримала 10.01.2025 шляхом доставки електронного листа до електронної скриньки.
Копію вказаної ухвали суду відповідачем та третьою особою отримано 15.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням. Третьою особою, Дніпровського відділу ДВС у м. Києві міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) копію ухвали та позовної заяви з додатками отримано 15.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. 
20.01.2025 до суду від представника Дніпровського відділу ДВС у м. Києві міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив в якому останній просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №345 від 26.03.25, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 
03.04.2025 цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участі третьої особи Десятої київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2025.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2025 цивільна справа прийнята до провадження та її розгляд продовжено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін.
Копію вказаної ухвали суду учасники справи отримали 04.04.2025 шляхом доставки електронного документу в їх електронні кабінети.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 
Під час розгляду даної справи та ухвалення рішення суд враховує, що найменування відповідача - Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), змінено на Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а.с.27).
30.03.1996 ОСОБА_4 одружилась та змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.73).
Квартира за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.08.2003, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсенко Т.О, зареєстровано в реєстрі за № 1976 (а.с.22-23).
Вказана квартира зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 28.10.2003 за реєстровим №6652 (а.с.21) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.05.2013 (а.с.24).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 (а.с.20).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.12.2012 № 406242898 щодо об`єкта нерухомості - АДРЕСА_1 , наявне обтяження від 21.12.2007 на підставі постанови ВДВС Дніпровського району АК № 425581 від 10.12.2007, заборона № 230, зареєстровано обтяження: вид обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження - 1086514, зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим Костянтином Юрійовичем; відомості про реєстрацію до поновлення перенесення - Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 283528, 21.12.2007 14:55:27; опис предмета обтяження - все майно (а.с.29-30).
Листом Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 16.10.2024 № 121098 повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що інформація щодо постанови AK №425581 від 10.12.2007 на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно боржника у Відділі не обліковується (а.с.31-33).
Листом Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 05.11.2024 № 131625 повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що постанову AK №425581 від 10.12.2007 щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 не вдалось ідентифікувати. На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №17926166 з примусового виконання виконавчого листа №2-953 від 06.06.2007 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 у розмірі 3 869,50 грн. 21.12.2012 державним виконавцем керуючись п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Витрати виконавчого провадження та виконавчий збір сплачено в повному обсязі. Підстав щодо накладення арешту на майно боржника відсутні. Матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строків зберігання (а.с.37-38).
Згідно зі ст. 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У справі «Спорррінг і Льонрот проти Швеції» Європейський суд з прав людини звернув увагу, що принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції.
За правилом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).
В той же час, в межах розгляду даної справи, встановити особу стягувача за постановою ВДВС Дніпровського району АК № 425581 від 10.12.2007, яка стала підставою для обтяження нерухомого майна померлої ОСОБА_2 , не представляється можливим, оскільки така постанова відповідачем не ідентифікована. 
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту з майна, порушує права власника на мирне володіння своїм майном.
Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, а ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
За нормою ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).
За приписами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Статтею 5З Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.
Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Так, згідно п.п.1, 9 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ч.3ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Згідно з п.4.16 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі по тексту Порядку), затвердженого наказом від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 року №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно п.4.18 пункту 4 глави 10 розділу II зазначеного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Національне законодавство не містить термінів «правомірні очікування» та «законне сподівання». При цьому, ці терміни часто застосовуються в практиці Європейського суду з прав людини.
Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.
Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява № 48553/99).
Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати «володіння майном», про яке йдеться у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд.
В таких випадках, під час розгляду справи Європейським Судом, право заявника не може вважатися «наявним» відповідно до національного законодавства тому Суд визнає порушеним не право, а встановивши факт законного сподівання визнає порушеним правомірні очікування заявника.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини, дає можливість зробити висновок про те що права власності на об`єкт нерухомого майна породжує право «правомірних очікувань» та «законного сподівання» на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
Тому відмова у задоволенні позову призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача належне користування, володіння та розпорядження майном, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.
З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 316, 321, 328, 386, 391, 1223, 1296 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 76-83, 89, 90, 95, 133, 138-141, 209, 210, 244, 245, 258, 259, 263-266, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄРДПОУ: 35011660, вул. Євгена Сверстюка, буд.15, м. Київ), за участі третьої особи Десятої київської державної нотаріальної контори (вул. Набоки Сергія, буд.13/9, м. Київ) про зняття арешту з майна- задовольнити.
Зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , 1953 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заборону на його відчуження, що були накладені на підставі постанови АК №425581 ВДВС Дніпровського району від 10.12.2007. заборона №230 (номер запису про обтяження: 1086514; зареєстровано: 21.12.2007 14:55:27 реєстратором: приватний нотаріус Некрилов Костянтин Юрійович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_2 , 1953 р.н., АДРЕСА_1 ; опис обтяження: все майно; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6283528, 21.12.2007 14:55:27).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя: