07.09.2026 Провадження по справі № 2/940/689/26 
Справа № 357/7669/26

РІШЕННЯ
Іменем України

07 вересня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.
позивачки ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , матері позивачки, відкрилася спадщина, яка складається зокрема із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка претендує на зазначену спадщину як спадкоємиця за заповітом. Оскільки право власності на зазначений будинок не зареєстровано, приватний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_2 . 
За вказаних обставин ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадщину.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 04.06.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.
21.07.2026 Тетіївська міська рада надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Тетіївська міська рада не вбачає визначених законом підстав для визнання позову. Доводи позивачки про те, що спадкоємець ОСОБА_2 фактично вступила в управління спадковим будинком розцінюється міською радою критично та не заслуговують на увагу.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.08.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача Тетіївської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 13).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла, що підтверджується копією спадкової справи № 125/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а. с. 77-112).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 01.05.2026 за №289/02-13, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарна І.О. відмовила ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вказуючи, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк спадщину не прийняла, а також не можливо встановити факт володіння та користування спадковим майном (а. с. 26).
Згідно з інформаційною довідкою, виданою 12.03.2026 за № 87 комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради, станом на 31.12.2012 правовстановлюючий документ на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 в БТІ не зареєстровано (а. с. 22).
На цей житловий будинок позивачка замовила технічний паспорт, який був виготовлений 03.03.2026 комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради (а. с. 27-35).
Із копії виписки, виданої 24.03.2026 № 62 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради громадянці ОСОБА_1 , встановлено, що згідно запису погосподарської книги № 4 (Шевченківського відділку) під № 1203-1 архівного фонду № Р-17 «Кашперівська сільська рада Тетіївського району Київської області» на 2016-2023 роки за гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок 1970 року забудови, загальною площею 28,7 кв. м, житловою - 17,6 кв. м. Будинок розташований на не приватизованій земельній ділянці орієнтовною площею 0,40 га (а. с. 21). 
Згідно з архівною довідкою, виданою Державним архівом Київської області від 22.08.2025 (а. с. 17), Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а. с. 19, 20), свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 23), свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а. с. 24), ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною бабою ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 . 
Згідно з довідкою, виданою 06.10.2025 № 275 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради на запит приватного нотаріуса, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 80).
Позивачка, на обґрунтування позову зазначила, що її мати ОСОБА_2 вчасно не звернулась за оформленням спадкових прав після смерті матері ОСОБА_3 , але фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Судом встановлено, що натепер позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок.
Верховним Судом України в п. 23 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Із технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виписки, виданої 24.03.2026 № 62 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради встановлено, що житловий будинок побудований у 1970 році. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №227/3750/19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відтак, враховуючи наведені вище норми права, оцінивши надані докази, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рахувався за ОСОБА_3 , спадкоємцем якої була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої є позивачка ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на це майно у зв`язку з відмовою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивачки підлягає захисту судом шляхом його визнання.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 13, 81, 247,264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного рішення суду: 14 вересня 2026 року.

Суддя           С.В.МАНДЗЮК