Справа №295/5095/26
Категорія 38
2/295/3460/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2038017396 від 12.11.2021 у розмірі 46940,74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту –31345,26 грн, за відсотками – 2679,76 грн, штрафні санкції та комісія - 12915,72 грн. 
Позов обгрунтований тим, що 12.11.2021 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір №2038017396, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у загальному розмірі 32160,00 грн на загальні споживчі цілі з фіксованою процентною ставкою під 10,00% річних. Дата остаточного повернення кредиту 12.11.2024; строк, на який надається кредит, визначений графіком платежів. Комісія за управління кредитом нараховується щомісячно у розмірі 3,99% від суми кредиту. 
Позивач у позові вказує, що у порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків, інших платежів належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.
21.10.2022 між АТ «ОТП Банк»та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк»відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі, за кредитним договором №2038017396 від 12.11.2021, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Згідно з ухвалою суду від 23.04.2026 позовна заява була залишена без руху.
Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. 
Копія ухвали про відкриття провадження двічі направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання (а. с. 49), однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою», а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається такою, що копію процесуального рішення отримала (а. с. 62-63, 65-66). 
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 12.11.2021 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2038017396, який підписаний нею власноручно(а. с. 6-11).
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у загальному розмірі 32160,00 грн, з яких 30000,00 грн - на загальні споживчі цілі, 2160,00 грн - на придбання послуг зі страхування від нещасного випадку. Дата остаточного повернення кредиту 12.11.2024 року; строк, на який надається кредит, визначений графіком платежів. Комісія за управління кредитом нараховується щомісячно у розмірі 3,99% від суми кредиту. 
Згідно з п. 1.2 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 10,00 % річних.
У пункті 1.3 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту, сплата процентів та інших, передбачених договором платежів, відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.
Згідно з Графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту, який є додатком до кредитного договору, встановлена кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом (на звороті а. с. 21-22).
12.11.2021 між ОСОБА_1 та СК "Арсенал Лайф" укладений договір добровільного страхування життя (на завороті а. с. 9).
На виконання умов зазначеного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю, перерахувавши на користь відповідача грошові кошти у розмірі 30000,00 грн та 2160,00 грн (страховий платіж), що підтверджується змістом меморіальних ордерів відповідно №21756309 від 12.11.2021 та №21756310 від 12.11.2021 (а. с. 14).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі, який визначений договором. 

21.10.2022 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір факторингу №21/10/22, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором №2038017396 від 12.11.2021 у сумі 46940,74 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 31345,26 грн, за відсотками – 2679,26 грн, комісії 12915,21 грн, що підтверджується змістом самого договору, актів приймання-передачі реєстру боржників № 1 і реєстру боржників № 2, Витягу з реєстру до цього договору (а.с. 16-26).
У частині 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2038017396 від 12.11.2021 у розмірі 46940,74 грн.
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановивши, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредитні кошти, судом не встановлено, що вона належним чином виконала свої зобов`язання з їх повернення у повному обсязі та сплатила інші платежі за договором, що призвело до виникнення заборгованості.
Згідно з розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 46940,74 грн, з яких за тілом кредиту –31345,26 грн, за відсотками – 2679,76 грн, які нараховані за період з 13.11.2021 по 21.10.2022, тобто у межах строку кредитування, щомісячна комісія за РО - 12915,72 грн (а. с. 15).
З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази належного виконання грошового зобов`язання відповідачкою, яка отримавши кредит його не повернула та не сплатила відсотки за користання ним, суд визнає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 31345,26 грн та відсотками у сумі 2679,76 грн. 

Щодо стягнення комісії. 
У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за штрафними санкціями та комісією у розмірі 12915,752 грн.
У заяві про усунення недоліків представник позивача зазначив, що заборгованість у розмірі 12915,752 грн фактично складає комісія за обслуговування кредитної заборгованості (а. с. 54-56).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію.
Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зроблений правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблений висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що у кредитному договорі №2038017396 від 12.11.2021передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі 3,99% від сум кредиту (а. с. 6), згідно з розрахунокм заборгованості відповідачу щомісячно у період з 13.11.2021 по 21.10.2022 нараховувалась комісія у сумі 1283,18, тобто 3,99% від 32160,00 грн, позивач просить стягнути комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 12915,72 грн. 
Разом з тим, у кредитному договорі не визначений і не конкретизований перелік послуг, які надає кредитодавець позичальнику, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, не конкретизовано, які послуги надаються відповідачу додатково відповідно до норм Закону України "Про споживче кредитування", за надання яких встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Беручи до уваги наведені вище обставини, на підставі положень ЦК України, судової практики, суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору, згідно з яким передбачено, що позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту без конкретизації таких послуг, є нікчемними на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справа № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі встановлення нікчемності умови договору про сплату комісії, правильним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії.
З огляду на те, що суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а відтак у задоволенні вимог про стягнення з відповідача такої комісії у сумі 12915,72 грн слід відмовити.

Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачка допустила неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до порушення майнових прав позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31345,26 грн; за відсотками - 2679,76 грн, що разом становить 34025,02 грн. У задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 12915,72 грн суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1916,90 грн (2662,40 грн х 72% від суми заявлених вимог).

Відповідно до ч. 1, 3-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження судових витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем надані копії: договору про надання правничої допомоги №42649746 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відповідно до п. 4.1 якого загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно з тарифною сіткою, вказаною у п. 4.8 договору, а також додаткової оплати, яка зазначена у п 4.9 договору; додаткової угоди №2038017396 від 28.11.2025 до договору про надання правової допомоги; акту наданих послуг на підтвердження надання правової допомоги від 27.11.2025 та детального опису наданих послуг від 27.11.2025, згідно з яким адвокатом виконана така робота: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендації 1 година на суму 2000,00 грн; складання позовної заяви - 2 години на суму 4000,00 грн; формування додатків до позовної заяви 30 хвилин у розмірі 500,00 грн, подання заяви до суду 30 хвилин – 500,00 грн, що разом склало 4 години на суму 7000,00 грн (а. с. 27-33).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. 
Беручи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5040,00 грн (7000,00 грн х 72% від задоволених вимог).
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 274, 277, 278, 280,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №2038017396 від 12.11.2021 у сумі34025,02  грн, з яких: за тілом кредиту – 31345,26 грн, за відсотками – 2679,76 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 1916,90 грн та витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 5040,00 грн. 

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. С. Петлюри, 21/1; код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя О.В. Стрілецька