Справа 565/471/26  
Номер провадження 2/556/869/2026  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

02.07.2026.
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі: 
головуючого судді Котик Л.О., 
при секретарі Соловей Г.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 3596710921-65674 від 14.04.2021, укладений ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКАСО ФІНАНС» в сумі – 14319.00 грн., за Договором №2109400345265 від 04.04.2021, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» в сумі 24210,00 грн., а також понесених судових витрат 2662,40 грн. судового збору та 13 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКАСО ФІНАНС» договорів, відповідачка отримала кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 порушила умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ІНКАСО ФІНАНС» утворилась заборгованість. 
05.08.2021 було укладено договір № 05-08/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3596710921-65674.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3596710921-65674ю
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3596710921-65674. 
01.12.2021 було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2109400345265.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2109400345265. 
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 2109400345265.
Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області – 09.03.2026.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу передано за підсудністю – 05 березня 2026 року.
Вказана цивільна справа надійшла до Вараського міського суду Рівненської області – 23 березня 2026 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.05.2026 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
02.06.2026 від представника відповідача – адвоката Гаврилюка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що з пункту 2.2 договору позики за кредитним договором №3596710921-65674 від 14.04.2011, який укладений між ТОВ «ФК» Інкассо Фінанс», вбачається, що сторони обумовили суму позики в розмірі 2000,00 грн. 
В пункті 2.3 договору від 14.04.21 зазначено, що строк користування кредитними коштами складає : 14 дiб, (чотирнадцять діб ) та починається з 14.04.2021 (дата) та закінчується по (дата) 28.04.2021(включно). 
Згідно пункту 3.9. договору від 14.04.21 позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 2546 гривень (дві тисячі п`ятсот сорок шість гривень 00 копійок.) 
28.04.2021, шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 28.04.2021. 
Сума коштів, яка зазначена до повернення в пункті 3.9. договору від 14.04.21 складається з тіла кредиту – 2000 грн та відсотків – 546 грн за 14 днів користування кредитом з відсотковою ставкою 1,95% щодня, що становить (2000*14*1,95%). 
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також відображено в позовній заяві, відповідачці нараховувалися відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування, а саме за період з 29.04.2021 по 23.02.2022 в загальному розмірі 12324, 00 грн.
Відтак обґрунтованою до стягнення з відповідачки є сума коштів, яка зазначена в пункті 3.9. договору від 14.04.21 та складається з тіла кредиту – 2000 грн та відсотків – 546 грн за 14 днів користування кредитом з щоденною відсотковою ставкою 1,95%, з розрахунку 2000*14*1,95%= 546.
Що стосується проведеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2109400345265 від 04.04.2021: 
Згідно п. 1.2 договору № 2109400345265 від 04.04.2021 (далі по тексту – договір від 04.04.2021), який укладено між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , кредит надається на строк, зазначений у заявіанкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. У п.1.3 договору зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. 
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. У заяві анкеті та графіку платежів зазначено, що строк кредитування становить 16 днів (з 04.04.2021 року по 19.04.2021 року) з обов`язком повернути кредит в розмірі 3000,00 та оплатити проценти у розмірі 960,00 грн.
За таких обставин, обґрунтованою до стягнення з відповідачки на користь кредитної установи за договором про надання фінансових послуг № 2109400345265 від 04.04.2021 року є сума коштів, яка зазначена в заяві анкеті та графіку платежів, які є додатком до договору від 04.04.21 та складається з тіла кредиту – 3000 грн та відсотків – 960 грн за 16 днів користування кредитом з щоденною відсотковою ставкою 2%, з розрахунку 3000*16*2%=960. 
Нарахування кредитором відсотків за 365 днів користування грошовими коштами у розмірі, який більш як у 8 разів перевищує суму кредиту, не відповідає фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.
Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
В позовній заяві позивача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн, які включають в себе усну консультацію та складення позовної заяви і подання заяви до суду. Вважаємо, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності та є безпідставними.
На підтвердження понесених витрат, позивачем було долучено до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 № 01-07/2024, який укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Т.В. Бурдюг, витягу з акту № 18 від 30.01.2026 про надання правничої допомоги, заявку на надання юридичної допомоги №624. 
Проте як вбачається з матеріалів справи, жодних реальних послуг щодо надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу не надавалося, про що свідчить наступне: 
1. Відсутність в матеріалах справи довіреності, або ордеру на надання правничої допомоги, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та частини четвертій статті 62 ЦПК України, а також будь-яких інших документів, які підтверджують повноваження адвоката у справі № 556/471/26. 
2. Позовна заява підготовлена та підписана директором ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко Марією Миколаївною, яка діє як самопредставник, та згідно Реєстру адвокатів України не є адвокатом. 
В позовній заяві, чи в інших документах взагалі відсутня будь яка інформація про особу адвоката, який може мати дотичність до цієї справи зі сторони позивача. Позаяк позовна заява була підписана не адвокатом, а директором Товариства, то заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу є безпідставні як в частині плати за підготовку позовної заяви так і в частині оплати гонорару за ознайомлення з матеріалами справи. 
Крім того, заявлена сума до стягнення правничої допомоги з відповідачки на користь позивача у розмірі 13 000,00 грн., є необґрунтованою та завищеною відносно складності справи, а відтак спрямоване на безпідставне збагачення позивача. 
Що стосується судових витрат понесених відповідачкою з розглядом справи № 556/471/26: 
На виконання вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України, повідомляю, що при розгляді даного спору відповідачка понесла витрати на надану правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 
Витрати на професійну правничу допомогу включають в себе:
- вивчення матеріалів справи, аналіз релевантної практики Верховного Суду та підготовка правової позиції для захисту інтересів ОСОБА_1 в суді: 3 год. – 3 000,00 грн.; - складання відзиву на позовну заяву: 4 год.- 4 000,00 грн.
Зазначений розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені із зверненням відповідачки за наданням правничої допомоги згідно Договору б/н від 26.05.2026, Акту прийому-передачі наданих послуг до договору наданням правничої допомоги згідно Договору № б/н від 01.06.2026.
На підставі викладеного просить прийняти до уваги даний відзив на позовну заяву. В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 в частині стягнення за кредитним договором №3596710921-65674 від 14.04.2011 відсотків в розмірі 11773,00 грн (12319,00-546,00) та в частині стягнення за кредитним договором № 2109400345265 від 04.04.2021 відсотків в розмірі 20210,00 грн (21210,00-960,00) відмовити за безпідставністю. В задоволенні у стягненні понесених позивачем витрат на правничу допомогу відмовити через відсутність в матеріалах справи доказів подання позовної заяви адвокатом. Стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000 грн. Справу розглянути без участі відповідачки та її представника.
02.06.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач не заперечує факт укладання договорів, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами.
Щодо суми заборгованості за договором №2027357829691 04.04.2021 між ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" та ОСОБА_1 укладено Договір №2109400345265. 
До позовної заяви надано розрахунки заборгованості щодо договору, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до погоджених умов кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Підписуючи Договір про надання фінансових послуг сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору. Звертають особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження повного належного виконання умов договору. 
Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. 
Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково. 
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором №2109400345265 від 04.04.2021 року нарахування відсотків здійснювалось за період з 04.04.2021 по 03.04.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту, відсоткова ставка відповідно до п.1.4 договору. Заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 24 210,00 грн., визначена із застосуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності. Договором передбачено фіксований розмір процентної ставки, в залежності від строків виконання зобов`язань за договором. Також слід акцентувати увагу суду на те, що як вбачається зі змісту Договору, визначено два окремих строки, які важливо розмежовувати: - орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів, який передбачає право Позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами; - гранічний строк користування – 1 рік (365 днів). Тобто, як вбачається зі змісту Договору, слід розмежовувати: 1. орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів, який передбачає право Позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами. Поняття орієнтовний, відповідно до тлумачного словника, визначає «Який дає лише загальне уявлення про щонебудь; приблизний». 2. граничний строк користування – 1 рік (365 днів). Поняття граничний, відповідно до тлумачного словника, визначає «Який стоїть на границі чого-небудь, крайній». 
Тобто, договором передбачено та погоджено сторонами граничний строк користування кредитними коштами – 1 рік, в межах якого і було здійснено нарахування відсотків, оскільки, Позичальник не скористався своїм право щодо повернення кредитних коштів у рекомендований (пільговий) строк, тобто у строк найнижчої відсоткової ставки за користування. 
Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків.
Додатково зазначили, що ТОВ «Коллект Центр» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до Боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору про відступлення права вимоги та застосовуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності.
Щодо Договору позики №3596710921-65674. 
14.04.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №3596710921-65674. 
У розрахунку заборгованості чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Звертають увагу, що у 5 розділі Договору позики міститься застереження наступного змісту: Позичальник підтверджує, що до укладання Договору уважно ознайомився з текстом Кредитного договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України. Дане застереження засвідчене особистим електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, що беззаперечно підтверджує факт ознайомлення відповідача з усіма умовами та Правилами отримання та користування кредитними коштами. Підписуючи Договір позики сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору у разі належного та неналежного виконання зобов`язань Позичальником. 
Відповідно до п. 6.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, Сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним Законодавством, а також відшкодовують заподіяні збитки, понад неустойку.
П. 6.2. Договору погоджено, що Закінчення строку дії договору не звільняє від відповідальності за невиконання та/чи неналежне виконання умов цього договору. Відповідно до п. 9.7 Договору визначено, що Сторони домовились, що після закінчення Строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі передбаченому п.п.9.4. цього Договору.
Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Отже, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Слід звернути увагу, що позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи у суді в тому числі і 13 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. 
На підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості їх вартості, до позовної заяви було надано достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. 
Відповідно до укладеного Договору АО «Лігал Ассістанс» прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі окремих звернень, оформлених у формі заявок на надання юридичної допомоги, а ТОВ «Коллект Центр» - оплачувати надані правові послуги, вартість яких узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги. 
Відповідно п. 4.2. Договору – сторонами узгоджено, що ТОВ «Коллект Центр» зобов`язується оплатити надані АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надані послуги. Договірні відносини між ТОВ «Коллект Центр» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб.
Крім того, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження представника Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
Щодо витрат на правничу допомогу представника відповідача вважають, що вимоги відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки, сам відзив на позовну заяву є необґрунтованим та суперечливим.
Таким чином, максимальний розмір оплати послуг адвоката хоч нормативно і необмежений, однак в силу позиції Вищого господарського суду України (наприклад, п. 11 Інформаційного листа ВГСУ від 14.12.2007 р. № 01-8/973) може бути обмежений самим судом «з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи».
Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Щодо заявлених Відповідачем витрат на правничу допомогу для визначення суми відшкодування, необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.
Витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими, в свою чергу витрати відповідача не можна визначити як «неминучі та співмірні», належним чином не були обґрунтовані, а саме щодо витраченого часу та обґрунтованості обсягу робіт (в тому числі, ненадання доказів по справі на підтвердження своїх доводів та заперечень, ненадання контррозрахунку заборгованості, відповідно до всіх погоджених умов договору, тобто використання тільки концепції «негативного доказу»). 
Вважає, що надані Відповідачем розрахунки сум витрачених на судові витрати, є сумнівними та не співмірними із наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг, а відтак не підлягає задоволенню. На підставі чого, Просять суд відмовити в задоволенні заявлених витрат на правничу допомогу в повному обсязі. Позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення.
Належним чином повідомлена відповідачка та її представник у судове засідання не з"явилися, у відзиві на позовну заяву просили про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 04 квітня 2021 року укладено договір про надання фінансових послуг № 2109400345265 «Стандартний», за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн., строком на 16 днів, на умовах сплати процентів з розрахунку 2,00 % за кожен день користування коштами (у разі своєчасної їх сплати зі спливом строку кредитування), з подальшим збільшенням розміру процентів залежно від терміну прострочення на 1.64 % (з першого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 1,38 % (з п`ятнадцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 2,65 % (з тридцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів). 
Згідно Додатку №1 до Догвору про надання фінансових послуг № 2109400345265 «Стандартний» від 04.04.2021, за умовами вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язалася повернути ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у розмірі 3000,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн., а всього 3960,00 грн. - 19 квітня 2021року.
Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачкою ОСОБА_1 публічної оферти ТОВ «Служба миттєвого кредитування», усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики.
Зарахування 17.03.2021 17:23:32 коштів у розмірі 5900,00 грн. на картковий рахунок позичальника ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» банк MONObank на виконання фінансовою установою умов договору 2107655305064 підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» б/н від 12.12.2025
Щодо договору позики № 3596710921-65674 від 14.04.2021, укладеного ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКАСО ФІНАНС», то судом встановлено наступне.
Згідно п.2.2 Договору, кредит надається в загальному розмірі: 2000,00 грн.
ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 2000.00 гривень, що підтверджується квитанцією та листом генерального директора ТОВ «УПР» №2873_260108194638 від 08.01.2026. 
В пункті 2.3 Договору зазначено, що строк користування кредитними коштами складає : 14 дiб, (чотирнадцять діб ) та починається з 14.04.2021 (дата) та закінчується по (дата) 28.04.2021(включно). 
Згідно пункту 3.9. Договору, позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування кредитом одноразовим платежем в розмірі 2546 гривень (дві тисячі п`ятсот сорок шість гривень 00 копійок.) 
За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис).
Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» було укладено кредитні договори в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронними цифровими підписами позичальника, що включають істотні умови укладених кредитних договорів.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йомупозикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Проаналізувавши зміст вищезазначених норм ЦК України та керуючись викладеними вище правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, аналізуючи зміст істотних умов укладених ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору № 2109400345265 від 04.04.2021 та ОСОБА_1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» № 3596710921-65674 від 14.04.2021, суд приходить до висновку, що вищезазначені договори містять суперечливі умови у частині визначення строку кредитування та строку, за який підлягають нарахуванню проценти за кожним договором.
Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» - принцип, згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».
У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 Верховний Суд зазначив, що принцип «сontra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що він має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Він застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Застосовуючи вищезазначені висновки Верховного Суду при тлумаченні змісту істотних умов договорів ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору № 2109400345265 від 04.04.2021 та ОСОБА_1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» договору № 3596710921-65674 від 14.04.2021, суд приходить до висновку, що у даному випадку слід виходити з таких їх умов, які є більш сприятливими для позичальника ОСОБА_1 , враховуючи, що укладені правочини є договорами приєднання, їх зміст розроблявся кредитодавцем - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС», а ОСОБА_1 , підписуючи тексти електронних договорів та інших документів, що є їх частиною, за допомогою одноразових ідентифікаторів, очевидно виходив з розміру зазначених у цих документах грошових коштів як процентів, що має сплатити за користування позикою. Суд враховує також, що укладені договори мають ознаки споживчого кредиту, а відповідачка є споживачем послуг з кредитування.
Відтак, суд тлумачить умови укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 договору № 2109400345265 від 04.04.2021, таким чином, що за його умовами ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 16 днів на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 960,00 грн. (тобто за процентною ставкою 2 % за кожний день користування кредитними коштами), та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти у загальному розмірі: 3000,00 грн. (тіло кредиту) + 960,00 грн. (проценти) = 3960,00 грн. по закінченню строку кредитування .
Аналогічним чином суд тлумачить умови укладеного між ОСОБА_1 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» договору № 3596710921-65674 від 14.04.2021, тобто що за його умовами ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 14 днів на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 2546,00 грн., та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти у загальному розмірі: 2000,00 грн. (тіло кредиту) + 2546,00 грн. (проценти) = 4546,00,00 грн. по закінченню строку кредитування 28 квітня 2021 року.
З огляду на викладені вище висновки суду про зміст істотних умов укладених ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» кредитних договорів, проаналізувавши зміст норм цивільного законодавства України та керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № 2109400345265 від 04.04.2021, укладеним з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», за договором № 3596710921-65674 від 14.04.2021, укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» , суд враховує наступне.
Доказів укладення ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» додаткових угод до договору № 2109400345265 від 04.04.2021, а також з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» додаткових угод до договору № 3596710921-65674 від 14.04.2021 суду не надано та на такі обставини представник позивача у позовній заяві не посилається. 
Суду не надано доказів на підтвердження пролонгації договорів у частині періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами та надання позичальником згоди на продовження строків кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у вказаних договорах умов, що можуть бути витлумачені як умови про продовження строку їх дії після настання строку виконання позичальником ОСОБА_1 грошових зобов`язань у разі їх невиконання, не впливає на узгоджений сторонами договорів строк кредитування та не змінює його.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або невиконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Виходячи зі змісту вищезазначених норм, ОСОБА_1 допустила прострочення виконання кожного грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають.
Відтак, суд вважає безпідставним нарахування позичальнику ОСОБА_1 за умовами договору № 2109400345265 від 04.04.2021, укладеним з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», за договором № 3596710921-65674 від 14.04.2021, укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» процентів за користування позикою за межами встановленого у цих договорах строку кредитування, та вважає правильним нарахування цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеними договорами та за період узгодженого сторонами договорів строку кредитування.
Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу ОСОБА_1 за договором № 2109400345265 від 04.04.2021, станом на дату передання грошових вимог від первісного кредитора складав: 3000,00грн. (тіло кредиту) + 960,00 грн. (проценти) = 3960,00 грн.; за договором № 3596710921-65674 від 14.04.2021, станом на дату передання грошових вимог від первісного кредитора складав: 2000,00грн. (тіло кредиту) + 2546,00 грн. (проценти) = 4546,00,00 грн.
Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 05.08.2021 було укладено договір № 05-08/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3596710921-65674.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3596710921-65674ю
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3596710921-65674. 
01.12.2021 було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2109400345265.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2109400345265. 
Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування», за договором про надання фінансових послуг № 2109400345265 від 04.04.2021, укладеним з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», за договором № 3596710921-65674 від 14.04.2021, укладеним з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС», право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
За таких обставин, на думку суду з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» за вищевказаними договорами підлягає стягненню сума процентів, нарахована за визначений умовами договору строк кредитування і орієнтовний строк повернення кредиту, тобто за 16 днів, що за Договором про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2109400345265 від 04.04.2021 становить – 3960,00 грн, з них: 3000 грн – тіло кредиту; 960,00 грн. – проценти; за Договором № 3596710921-65674 від 14.04.2021 становить 4546,00 грн., з них – 2000,00 грн. (тіло кредиту) + 2546,00 грн. (проценти) .
Нарахування відсотків після закінчення строку дії кредиту користування грошовими коштами у розмірі, який значно перевищує суму кредиту, не відповідає фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності і розумності.
Щодо судових витрат, то судом встановлено наступне.
Стосовно вимоги про стягнення 13 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Так, згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження факту понесених судових витрат та підтвердження повноважень адвоката, стороною позивача були надані для суду такі докази: договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2024 року №01-07/2024; заявку на надання юридичої допомоги №624 від 01.01.2025; Витяг з Акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026.
Так, у Витягу з Акту №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 вказано, що адвокатом надано позивачу правову допомогу (послуги), які складаються з: 4000 гривень - надання усної консультації ( за дві години); 9000 000 гривень - складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду ( за шість годин). Загальна сума, яку позивач мав сплатити за надані адвокатом послуги становить – 13 000 гривень.
Згідно із ст. ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 21 грудня 2001 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертоюстатті 137 ЦПК України.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Між тим, надані позивачем до суду докази не були безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі з іншої сторони, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних ним робіт.
Справа, незважаючи на ціну позову, є нескладною, обрання способу захисту порушеного права, аналіз адвокатом законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вимагало лише незначного обсягу юридичної й технічної роботи.
Також суд зважає на те, що такі послуги в Акті №18 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026: надання усної консультації; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - це сукупність адвокатської роботи, вчиненої на досягнення лише однієї процесуальної дії, тобто подання позовної заяви. Натомість адвокат для безпідставного збільшення вартості послуг зайво деталізував кожну дію, яка пов`язана виключно з пред`явленням позову.
Зважаючи на це, суд вважає, що вказана сума в розмірі 13000 гривень є неспівмірною до витраченого адвокатом часу, а тому підлягає зменшенню, оскільки судових засідань у справі не було, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, а подання позову, не потребували від адвоката значних зусиль та витрат значної кількості часу.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
Беручи до уваги вищевикладене, а також подані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи проводився у відсутності сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 3 000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Щодо судових витрат відповідачки на написання відзиву на позовну заяву, то судом встановлено наступне.
Як зазначено представником відповідача, на виконання вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України, при розгляді даного спору відповідачка понесла витрати на надану правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу включають в себе: вивчення матеріалів справи, аналіз релевантної практики Верховного Суду та підготовка правової позиції для захисту інтересів ОСОБА_1 в суді: 3 год. – 3 000,00 грн.; складання відзиву на позовну заяву: 4 год.- 4 000,00 грн. Зазначений розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені із зверненням відповідачки за наданням правничої допомоги згідно Договору б/н від 26.05.2026, Акту прийому-передачі наданих послуг до договору наданням правничої допомоги згідно Договору № б/н від 01.06.2026.
Беручи до уваги вищевикладене, а також подані стороною відповідача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи проводився у відсутності сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2 000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Щодо судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 38529,00 грн.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 8506,00 грн., що становить 22,08 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 587.86 грн., що складає 22,08 % від 2662,40 грн. 
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 264-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) заборгованість за Договором про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2109400345265 від 04.04.2021 – 3960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, з них: 3000 грн – тіло кредиту; 960,00 грн. – проценти; за Договором позики № 3596710921-65674 «Проста позика» від 14.04.2021 – 4546 (чотири тисячі п`ятсот сорок шість) гривень 00 копійок, з них: 2000,00 грн. - тіло кредиту, 2546,00 грн. -проценти.
Всього стягнути за кредитними договорами - 8506 (вісім тисяч п"ятсот шість) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім) гривень 86 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Котик Л.О.

Учасники процесу:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання згідно відповіді з ЄДДР: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .