ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1302/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у складі місячного грошового забезпечення за січень, лютий, березнь, квітень та травень 2016 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, а саме - 2073,90 грн. за січень 2016 року; 1019,77 грн. за лютий 2016 р., 1028,57 грн. за березень 2016 р., 1024,54 грн. за квітень 2016 р., 41,79 грн. за травень 2016 р.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , у складі місячного грошового забезпечення за січень, лютий, березнь, квітень та травень 2016 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, а саме - 2073,90 грн. за січень 2016 року; 1019,77 грн. за лютий 2016 р., 1028,57 грн. за березень 2016 р., 1024,54 грн. за квітень 2016 р., 41,79 грн. за травень 2016 р., виплату провести з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового І начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016 році та у 2017 році без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016 році та у 2017 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, відповідно у розмірі 3099,38 грн. та 3099,38 грн., виплату провести з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
1.2. Ухвалою суду від 27.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача
2.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що в період з 2005 року по 16.03.2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.03.2022 року №86-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
2.2. Згідно особових карток грошового забезпечення та Архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлено, що в період з 2008 року по 31 березня 2022 року - грошове та всі інші види забезпечення ОСОБА_1 виплачував ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
2.3. Проте, як під час проходження військової служби, так і під час звільнення з неї, окремі складові грошового забезпечення ОСОБА_1 були виплачені у менших сумах, ніж це визначено законодавчо, зокрема, зменшено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 за січень, лютий, березень, квітень та травень 2016 року; не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою №889 при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016 та у 2017 році.

Позиція відповідача
2.4. До суду від відповідача надійшов відзив та додаткові пояснення до позовної заяви, в яких представник відповідача зазначив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на наступне.
2.5. Вказав, що згідно з нормами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2016 року №73, розмір щомісячної додаткової грошової винагороди встановлювався у розмірі до 60% від грошового забезпечення, а не рівно 60%, як вважає позивач. Відповідно, на виконання вимог зазначеної Інструкції, а також наказів та розпоряджень Адміністрації Державної прикордонної служби щодо грошового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби позивачу у минулому місяці за попередній місяць служби щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась та виплачувалась: за січень у розмірі 25% від місячного грошового забезпечення, що складає 1054,13 грн; за лютий у розмірі 32% від місячного грошового забезпечення, що складає 1106,08 грн та підтверджується архівною відомістю №451 з січня по грудень 2016 року. Такий же відсоток було застосовано при виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди у квітні за березень 2016.
В подальшому, на виконання вказаних нормативних документів Адміністрацією Державної прикордонної служби 29.04.2016 за №360-ОС було видано наказ про внесення змін до наказу від 12.03.2016 за №178-ОС. Згідно п.п.1.5 п.1 даного наказу розмір щомісячної додаткової грошової винагороди встановлено у відсотках від місячного грошового забезпечення належного військовослужбовцю у розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
2.6. Окрім цього зазначив, що допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою та виплачується тільки один раз на рік, а отже щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої допомоги.
Винагорода, яка передбачена постановою КМУ №889 не є складовою місячного грошового забезпечення, з якого обраховуються одноразові грошові виплати військовослужбовцям, у тому числі грошова допомога на оздоровлення.
2.7. Також вказує, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється за умови виплати грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. Наведене означає, що Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки. Відтак, позовні вимоги про виплату такої компенсації є передчасними.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2022 року №86-ОС ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
3.2. Згідно особових карток грошового забезпечення та Архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлено, що в період з 2008 року по 31 березня 2022 року - грошове та всі інші види забезпечення ОСОБА_1 виплачував ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
3.3. Дослідженням змісту архівних відомостей за 2016 рік судом встановлено, що у січні 2016 року позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 25% від грошового забезпечення у сумі 1054,13 грн ( виплачено у складі грошового забезпечення за лютий 2016 року), у лютому 2016 року позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 32% від грошового забезпечення у сумі 1106,08 грн ( виплачено у складі грошового забезпечення за березень 2016 року), у березні 2016 року – у розмірі 32% від грошового забезпечення у сумі 1170,90 грн (виплачено у складі грошового забезпечення за квітень 2016 року), у квітні 2016 року – у розмірі 32% від грошового забезпечення у сумі 2191,19 грн (виплачено у складі грошового забезпечення за квітень 2016 року) та в травні 2016 року - у розмірі 60% від грошового забезпечення у сумі 3099,38 грн (виплачено у складі грошового забезпечення за червень 2016 року)
Крім того, з наявних у справі матеріалів убачається, що відповідачем у 2016 році позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення у серпні 2016 року у розмірі 5165,63 грн, та у 2017 році виплачено грошову допомогу на оздоровлення у вересні 2017 року у розмірі 5165,63 грн.
Не погоджуючись із розмірами фактично виплачених сум за вказані періоди служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) (далі - Закон № 2011-XII).
4.2. Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
4.3. Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
4.4. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
4.5. Частиною 4 цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
4.6. Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
4.7. Постановою КМУ від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (в редакції, що діяла на день видання наказу про виплату грошового забезпечення) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
4.8. Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня виключення його із списків особового складу частини, тобто мала постійний (систематичний) характер.
4.9. Згідно архівних відомостей №557 з січня 2016 року по грудень 2017 рік позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода.
4.10. Відповідно до вказаних вище відомостей під час проходження військової служби позивачу нараховано і виплачено грошову допомогу на оздоровлення у серпні 2016 року у розмірі 5165,63 грн, та у 2017 році виплачено грошову допомогу на оздоровлення у вересні 2017 року у розмірі 5165,63 грн.
4.11. Судом встановлено, що матеріальна допомога для оздоровлення у 2016 - 2017 роках позивачу була виплачена без урахування в її складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
4.12. Таким чином відповідач не включав додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу для оздоровлення.
4.13. У відзиві відповідач посилається на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
4.14. Суд критично оцінює вказані доводи відповідача з огляду на наступне.
4.15. Застосовуючи Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
4.16. Так, ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
4.17. Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ та Постанова №899, а не Інструкція №73, в частині обмеження включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення.
4.18. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №520/8887/2020.
4.19. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 зазначила про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).
4.20. Таким чином, оскільки позивач додаткову грошову винагороду отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана винагорода повинна включатися до розрахунку грошової допомоги для оздоровлення.
4.21. Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №295/5200/18, від 14.04.2020 у справі №820/3719/18.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення суд зазначає таке.

4.22. Як уже зазначалось, підпунктом 2 пункту 2 Інструкції №73 було визначено, що виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Вказаною нормою встановлено граничний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди. Прийменник «до» у конструкції даної норми вживається у сполученні з числівником «60» при означенні кількісної межі, тобто у будь-якому випадку вказана винагорода не могла перевищувати 60%, натомість могла бути встановлена й у меншому розмірі.
Абзацом 2 підпункту 2 пункту 2 Інструкції №73 передбачалось, що розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.
4.23. Тобто, розмір щомісячної додаткової грошової винагороди мав змінний характер і не вважався таким, що підлягав обов`язковій виплаті саме у розмірі 60% місячного грошового забезпечення. Виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснювалась виключно в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік. Повноваження щодо визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди носять дискреційний характер і належать виключно Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Згідно п. 6 Інструкції №73 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.
4.24. Як вбачається з матеріалів, доданих до відзиву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), на виконання вказаних положень Інструкції №73 Адміністрацією Державної прикордонної служби України були видані розпорядження від 11 лютого 2016 року №19, яким встановлено у січні 2016 року розмір щомісячної додаткової грошової винагороди у кількості 25% від місячного грошового забезпечення, та наказ від 12 березня 2016 року №178-ОС, яким було встановлено у лютому 2016 року військовослужбовцям, які обіймали посади в органах Держприкордонслужби, розмір щомісячної додаткової грошової винагороди у кількості 32% від місячного грошового забезпечення. 
4.25. Суд зауважує, що виплата військовослужбовцям Держприкордослужби щомісячної додаткової грошової винагороди саме у розмірі 60% розпочато лише у травні 2016 року на виконання наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29 квітня 2016 року №360-ос. 
4.26. Отже, в даному випадку Адміністрацією Державної прикордонної служби України було використано дискреційне повноваження щодо встановлення відсоткового значення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, що не виходить за межі її граничного розміру, який був визначений Інструкцією №73.
Доказів того, що зазначені вище розпорядження від 11 лютого 2016 року №19 та наказ від 12 березня 2016 року №178-ОС є нечинними чи скасовані у встановленому законом порядку, позивач (його представник) суду не надав.
4.27. За таких обставин, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у січні, лютому, березні та квітні 2016 року саме у тих розмірах, які були встановлені розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2016 року №19 та наказом від 12 березня 2016 року №178-ОС, узгоджуються з нормами Інструкції №73 в частині, що регулює питання розміру щомісячної додаткової грошової винагороди.
Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаних вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.
4.28. Щодо вимоги про нарахування та виплату позивачу відповідних складових грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, суд зазначає наступне.
4.29. Так, умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація), визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 № 17) (далі - Порядок № 44).
4.30. Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
4.31. Пункти 4, 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
4.32. Тобто, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті такого грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
4.33. Враховуючи зазначене, на переконання суду вимога про виплату компенсації сум податку з доходів фізичних осіб є необґрунтованою і передчасною, оскільки стосується подій майбутніх правовідносин, відносно яких відсутні об`єктивні дані існування у владного суб`єкта наміру на недотримання закону та порушення прав позивача в частині виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при обрахунку належних позивачу сум грошового забезпечення.
4.34. Водночас, суд звертає увагу, що відповідачі здійснюють свою діяльність суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.
4.35. При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

Щодо доводів відповідача стосовно необхідності звернення позивача з позовними вимогами до належного відповідача, який на день виключення зі списків особового складу повинен розрахувати позивача за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення суд зазначає наступне.

4.36. Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби, визначаються Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі - Інструкція №558).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Пунктом 7 розділу І Інструкції №558 передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
4.37. Посилання відповідача на листи Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/1166-1743 від 03.03.2020 та №0.11-5760/0/6-20-Вих від 02.06.2020 про те, що повний розрахунок здійснюється тією військовою частиною, з якої звільняється військовослужбовець, не спростовують наведені норми права та висновків про те, що виплата складових грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні у спірний період, щомісячні оскільки основні та додаткові види грошового забезпечення не є виплатами військовослужбовцю у зв`язку зі звільненням чи заборгованістю, а є періодичними виплатами й у цій справі є спірними.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
5.2. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
5.3. Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
6.2. У цій справі позивач не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, №3674-VI. Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати. 
Керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016 році та у 2017 році без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016 році та у 2017 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням виплачених сум.
4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити. 

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.В. Анісімов