ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7237/26 Справа № 214/1357/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.,
сторони:
позивач Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Солонцов Ігор Олександрович, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана, 
ВСТАНОВИВ

В лютому 2025 року Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» (надалі - КП «Кривбасводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Позовна заява обґрунтована тим, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Оскільки в квартирі, у якій зареєстровані відповідачі відсутній засіб обліку води, тому нарахування за послуги централізованого постачання холодної здійснювалося за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу затвердженими рішенням комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 року №367 та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 на кожну зареєстровану особу. 
Відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалось постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2024 року виникла заборгованість в розмірі 37 283,52 грн. Також відповідачі мають заборгованість по абонентській платі за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2024 року у розмірі 640 грн. 00 коп. Окрім того, у зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг, позивач просить суд стягнути також 3% річних та втрати від інфляції.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 37 483 грн. 52 коп., заборгованість з абонентської плати у розмірі 640 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 147 грн. 07 коп. та втрати від інфляції у розмірі 735 грн. 37 коп., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 37 483,52 грн., заборгованість з абонентської плати у розмірі 640,00 грн., 3% річних у розмірі 147,07 грн. та втрати від інфляції у розмірі 735,37 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» витрати зі сплати судового збору по 1 514 грн. 00 коп. з кожного окремо.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Солонцов І.О., просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості нарахованої за споживачння води та водовідведення на ОСОБА_3 у розмірі 10 927,27 грн., визначення розміру заборгованості без урахування часткової оплати боргу в сумі 3 936,32 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості, нарахованої на ОСОБА_3 у розмірі 10 927,27 грн. та зменшити загальний розмір заборгованості на суму часткової оплати 3 936,32, пропорційно зменшити розмір стягнутих судових витрат. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем протиправно нарахована заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення на ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 не був стороною спору, його не було залучено як відповідача чи третю особу у справі. ОСОБА_3 фактично не проживав за адресою з 01.09.2021 року, а мешкав в гуртожитку в м. Київ, навчався на денній формі навчання. Посилається, що нарахування боргу на особу, яка не користується послугами суперечить закону та усталеній судовій практиці. 
Суд безпідставно не прийняв до уваги заперечення відповідачів та докази направлення відповідного повідомлення позивачу. Висновок суду, що позивач не отримував заяву до моменту подання позову не мають правового значення, адже суд отримав належні докази під час розгляду справи. 
Також посилається, що суд безпідставно не врахував докази часткової оплати виниклої заборгованості, оскільки під час розгляду справи відповідачем було надано відповідні квитанції: 
на суму 666,16 грн. від 29.11.2021 року;
на суму 666,16 грн. від 28.01.2022 року;
на суму 2 004,00 грн. від 13.05.2022 року;
на суму 600,00 грн. від 28.07.2022 року, які були долучені до відзиву.
Цим доказав суд не надав належної оцінки, таким чином визнав борг більшим ніж він є.
Зазначає, що розмір заборгованості розрахований позивачем за умов споживання послуг трьома зареєстрованим особами відповідно до наданого розрахунку дорівнює 16 719,89 грн. за питну воду та 16 061,93 грн. за стоки, що разом становить 32 781,82 грн. Тому частка заборгованості безпідставно нарахована за споживання ОСОБА_3 становить 1/3 від загального розрахунку заборгованості, що дорівнює 10 927,27 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу не поданий. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідачки не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 29 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які надаються КП «Кривбасводоканал» на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 .
В квартирі, у якій зареєстровані відповідачі відсутній засіб обліку води, тому нарахування за послуги централізованого постачання холодної здійснювалося за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу затвердженими рішенням комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 року №367 та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 на кожну зареєстровану особу. 
КП «Кривбасводоканал» надавалися послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до вказаного житлового приміщення відповідно до чинних тарифів.
Фактичне споживання води підтверджується матеріалами справи, а оплата за надані послуги здійснювалася неналежним чином.
Розмір заборгованості за надані послуги, згідно з наданими позивачем розрахунками, становить: за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2024 року (солідарно): 37 483,52 грн - заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення.
Заборгованість за абонентське обслуговування: за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2024 року - 640 грн.
3% річних складає 147,07 грн та інфляційні втрати - 735,37 грн нараховані за період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2024 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги в повному обсязі, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, КП «Кривбасводоканал» має право на стягнення трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною третьою статті дев`ятої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначених норм, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 29 березня 2018 року по теперішній час. 
Тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2024 року й доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та абонентської плати в повному обсязі, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з відповідачів на користь КП «Кривбасводоканал». 
При цьому колегія суддів не приймає посилання відповідача в апеляційній скарзі про неправомірне неврахування судом першої інстанції часткової оплати відповідачами послуг позивача, оскільки суми платежів, вказані у наданих відповідачкою квитанціях відображені та враховані позивачем у розрахунку заборгованості.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що посилаючись на здійснення платежів на користь позивача та надаючи відповідні квитанції на підтвердження часткової сплати заборгованості за послуги КП «Кривбасводоканал» представник відповідача в апеляційній скарзі безпідставно наполягає на врахуванні відповідних сум зазначених у наданих ним квитанціях, які сплачені на користь ТОВ «Екоспецтранс» за послуги «вивіз відходів». 
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, неправомірними діями відповідачів, позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.
Таким чином, згідно розрахунку позивача, з яким погодився суд першої інстанції та який не спростований відповідачем в апеляційній скарзі, стягненню з відповідачів підлягають інфляційні втрати та 3% річних у періоді, встановлені судом першої інстанції.
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом безпідставно стягнута заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, які нараховані на ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 не залучений до справи. 
Частиною 1,3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Визначення відповідачів, предмет спору та підстави позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується останнім під час розгляду справи. Визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Водночас суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду заяви за правилами спрощеного позовного провадження — до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому (ч. 1 ст. 51 ЦПК).
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Оскільки суд не має права самостійно залучати співвідповідачів без ініціативи позивача.
Тож суд першої інстанції, врахувавши зміст вимог позивача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вищезазначеної суми заборгованості за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Також колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про безпідставне нарахування заборгованості за період тимчасової відсутності ОСОБА_3 з вересня 2021 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 звертався до КП «Кривбасводоканал» із відповідною заявою про тимчасове припинення нарахування плати за послуги на період своєї відсутності, як то передбачено п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690. Посилання на те, що суд отримавши інформацію про звернення споживача до позивача під час розгляду справи мав врахувати весь період його тимчасової відсутності під час вирішення спору не має правового значення. 
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Солонцов Ігор Олександрович, залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 липня 2026 року.

Головуючий:

Судді: