ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 липня 2026 року 	Справа № 280/4100/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25605), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
30.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Кіровоградській області), треті особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивачка просить суд:
визнати протиправними дії відповідача 1 та відповідача 2 щодо відмови призначити позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно вимог чинного законодавства України, яке регулює дані правові відносини;
визнати протиправними та скасувати рішення №084050026667 від 16.01.2026 відповідача 1 та рішення №084050023667 від 18.02.2026 відповідача 2 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
зобов`язати відповідача 2 призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.10.2025 року на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до спірних правовідносин, на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла 45 річного віку, мала страховий стаж 39 років 7 днів, пільговий стаж за списком №1 - 16 років, 2 місяці, 27 днів, а значить Рішення №084050023667 від 27.03.2026 ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного ст. 114 Закону №1058-ІV, є протиправним і підлягає скасуванню. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 05.05.2026 відкрите спрощене позовне провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області). Судовий розгляд призначений без повідомлення (виклику) учасників справи.
13.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2026 щодо призначення їй пенсії за віком , а також доданих до заяви документів, ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято Рішення від 18.02.2026 №084050023667, відповідно до якого позивачці відмовлено в призначенні такого виду пенсії з огляду на те, що її пільговий стаж по Списку №1 складає 6 р. 3 м. 28 д. В ході розгляду документів до пільгового стажу не зараховано період роботи з 02.06.2009 по 25.08.2018 на посаді «лікар-рентгенолог», що передбачено Списком №1, згідно довідки №06/08/212 від 06.11.2025, оскільки у довідці не зазначена позиція згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 №36 та Постанови КМУ від 24.06.2016 №461. Крім того, відсутній підпис керівника. Документів про право підпису голови комісії з припинення не долучено. Також варто наголосити, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) станом на дату звернення з питання призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах в порядку визначеному Законом №1058 не досягла 50 років пенсійного віку, визначеного положеннями пунктом 1 частини 2 ст. 114 розділу XIV “Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян” Закону №1058, оскільки мала на дату звернення лише повних 44 років , що є недостатнім для визначення права на такий вид пенсії. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
18.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позову. В поясненнях зазначено, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно не призначення позивачу пенсії або ж не зарахування до її страхового стажу тих чи інших періодів її роботи та ніяким чином не порушило її права на пенсійне забезпечення. Також вказує на те, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці є недосягнення нею пенсійного віку - 50 років. Вважає, що відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просить суд долучити до матеріалів справи скановані копії матеріалів звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії та відмовити у задоволенні позовних вимог.
13.05.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві пенсійний орган посилається на те, що положення п. «а» ст. 13 Закону №1788-XII, на які посилається позивачка, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки з 11.10.2017 положення Закону №1788-XII в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються. Окрім того, будь-які закони та нормативно-правові акти застосовуються виключно в частині, що не суперечить Закону №1058-IV. Відтак, спірні правовідносини регулюються саме п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якої для призначення пенсії позивачці необхідно досягнути пенсійного віку — 50 років та набути пільгового стажу 7 років 6 місяців. Пенсійний вік визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» список №1 становить 50 років. Вік заявниці 45 років 2 місяці. Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону становить 7 років 6 місяців. Пільговий стаж позивачки становить 1 рік 7 місяців 2 дні. В зв`язку з чим спірне рішення прийнято законно та обгрунтовано. Отже вважає, що факт протиправних дій щодо відмови позивачці з боку ГУ ПФУ в Одеській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутній. Також вважає, що позовна вимога зобов`язального характеру є втручанням в дискреційні повноваження пенсійного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, суд встановив наступне.
07.01.2026, 09.02.2026 та 19.03.2026 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зверталася до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Її заява від 07.01.2026, за принципом екстериторіальності, розглянута ГУ ПФУ у Запорізькій області. 
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №084050023667 від 16.01.2026 (далі – рішення №1) було відмовлено позивачці у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з недосягненням пенсійного віку - 50 років та відсутності пільгового стажу 7 років 6 місяців.
У рішенні 1 зазначено, що пенсійний вік визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» список №1 становить 50 років. 
Вік заявниці 45 років 2 місяці. 
Необхідний страховий стаж пунктом 1 частини другої статті 114 Закону становить не менше 20 років. 
Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону становить 7 років 6 місяців.
(….).
Страховий стаж особи становить 22 роки 9 місяців 7 днів, з урахуванням пільгового стажу 23 роки 9 місяців 7 днів. 
Пільговий стаж особи становить 1 рік 7 місяців 2 дні. 
До страхового стажу зараховано всі періоди. 
До пільгового стажу роботи не зараховано періоди роботи:
- з 02.06.2009 по 25.08.2018 згідно пільгової довідки №06/08/212, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме: відсутній рік видачі довідки та відсутні накази про результати атестації робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та переліки робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1;
- з 24.12.2020 по 30.04.2025 згідно довідки від 16.12.2025 №11585, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме: відсутній підсумок пільгового стажу;
- з 09.07.2025 по 06.01.2026 згідно довідки від 06.01.2026 №3/209-09, оскільки відсутній підпис начальника відділу кадрів.
Заяви позивачки від 09.02.2026 та від 19.03.2026 розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області. 
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.02.2026 щодо призначення їй пенсії за віком, а також доданих до заяви документів, ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято Рішення від 18.02.2026 №084050023667 (далі – рішення №2), відповідно до якого позивачці відмовлено в призначенні такого виду пенсії.
У рішенні 2 зазначено, що вік позивачки 45 років. 
Відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема, жінкам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
(….).
Страховий стаж ОСОБА_1 28 р. 10 м. 7 д. 
Працює. 
Пільговий стаж по Списку №1- 6 р. 3 м. 28 д. 
В ході розгляду документів до пільгового стажу не зараховано період роботи з 02.06.2009 по 25.08.2018 на посаді «лікар-рентгенолог», що передбачено Списком №1, згідно довідки №06/08/212 від 06.11.2025, оскільки у довідці не зазначена позиція згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 №36 та Постанови КМУ від 24.06.2016 №461. Крім того, відсутній підпис керівника. Документів про право підпису голови комісії з припинення не долучено.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.03.2026 та доданих документів, ГУ ПФУ в Кіровоградській області винесено рішення №084050023667 від 27.03.2026 (далі - рішення №3) про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням заявницею (позивачкою) пенсійного віку - 50 років. При цьому, до страхового та пільгового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , з яких: страховий стаж - 39 років 7 днів; пільговий стаж за Списком №1-16 років 2 місяці 27 днів.
Вважаючи протиправними рішення відповідачів №1 та №2, позивачка звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Щодо відсутності у позивачки необхідного пільгового стажу, про що зазначено в рішеннях відповідачів №1 та №2, то відповідно до рішення ГУ ПФУ у Кіровоградській області за №3 позивачка має необхідний пільговий стаж за Списком №1, а саме: 16 років 2 місяці 27 днів. Зазначене також підтверджується документальними доказами з пенсійної справи позивачки (розрахунками стажу для визначення права на пенсію) наданої третьою особою.
В зв`язку з чим посилання відповідачів в спірних рішеннях на відсутність у позивачки необхідного пільгового стажу є безпідставним.
Щодо необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, то суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що доповнив Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 (далі також Рішення №1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин, Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV».
За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 відмова відповідачів в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення до пенсійних органів досягла віку 45 років, за наявності необхідного страхового та пільгового стажу, є протиправною.
Подібна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі №300/1951/20, від 16 травня 2023 року у справі №160/5189/20 від 02 червня 2023 року у справі №160/13468/20, від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21 та інших.
При цьому, в даному випадку, протиправними є саме рішення пенсійних органів, а не їх дії.
Що стосується вимог позивачки зобов`язального характеру, то у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 Верховний Суд зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.
У справі №580/1617/19 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
До того ж, у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17 Верховний Суд зробив наступний правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень».
«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Європейський суд з прав людини, вказує, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п. 158) (рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», заява №20390/07, п. 29).
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату без повторного звернення в суд.
У постанові від 08.11.2019 по справі №227/3208/16-а Верховний Суд виклав правовий висновок, згідно із яким повноваження пенсійного органу не є дискреційними якщо порядок їх реалізації передбачає лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
У даному спорі єдиним правомірним видом поведінки пенсійного органу є призначення позивачці пенсії, тому єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивачки, що забезпечить їх поновлення без повторного звернення до суду є зобов`язання відповідне Головне управління Пенсійного фонду України призначити їй пенсію.
Вищевказане також спростовує твердження пенсійного органу (відповідача 1), щодо дискреційних повноважень пенсійного органу в питанні призначення пенсії позивачки, з урахуванням обставин даної справи.
Також слід зазначити, що хоча позивачка і не оскаржує рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 27.03.2026 за №084050023667 про відмову в призначенні пенсії, проте в тексті позовної заяви вона не погоджувалася з ним та вважала його протиправним.
Відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Для належного захисту прав та інтересів позивачки, відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 27.03.2026 за №084050023667.
Також, зважаючи на те, що недосягнення пенсійного віку було єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що відповідача 2 слід зобов`язати призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 25.10.2025 (наступний день після досягнення позивачкою 45 річного віку).
Щодо інших посилань сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Також у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Інші доводи сторін викладені в позові та відзивах не впливають на правильність вирішення спору по суті, а отже не потребують детальних відповідей. 
З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1331,20 грн. 
В зв`язку з чим з чим з відповідача 1 слід стягнути судовий збір в розмірі 443,73 грн., а з відповідача 2 в розмірі 887,47 грн.
Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012) та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25605), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №084050026667 від 16.01.2026 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №084050023667 від 18.02.2026 та №084050023667 від 27.03.2026 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 25.10.2025 року на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 443,73 грн (чотириста сорок три гривні 73 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 887,47 грн (вісімсот вісімдесят сім гривен 47 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «17» липня 2026 року. 

Суддя Р.В. Кисіль