Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/1016/26 
Провадження № 1-кп/499/76/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , у режимі відеоконференцзв`язку: захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026162260000342 від 19 червня 2026 року за обвинуваченням:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бузинове Іванівського району Одеської області, громадянин України, українець, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20.09.2025 року о 08 годині 45 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Центральній у селищі Іванівка, Березівського району, Одеської області та був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, які відносно останнього склали адміністративний протокол серії ЕПР1 №459413 від 20.09.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме - повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
За вищевказаним фактом відповідно до постанови Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2025 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років.
Крім цього, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність постанови Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2025 року, яка набрала законної сили 31.10.2025 року, будучи ознайомлений із нею 20.10.2025 року, ігноруючи виконання постанови суду, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаної постанови суду, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, вчинив дії щодо невиконання постанов суду, що набрали законної сили, за наступних обставин.
Так, 31.01.2026 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Південній в селищі Іванівка, Березівського району, Одеської області та був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, які склали відносно останнього адміністративний протокол серії ЕПР1 № 580051 від 31.01.2026 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме - повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
За вищевказаним фактом відповідно до постанови Іванівського районного суду Одеської області від 17.02.2026 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Надалі ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність постанови Іванівського районного суду Одеської області від 17.02.2026 року, яка набрала законної сили 02.03.2026 року, ігноруючи виконання постанов суду, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаної постанови суду, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, вчинив дії щодо невиконання постанов суду, що набрали законної сили, за наступних обставин.
Так, 18.06.2026 приблизно о 19 годині 05 хвилин ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2104 », державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи особою, позбавленою відповідно до постанов Іванівського районного суду Одеської області від 20.10.2025 (справа №499/1177/25) та від 17.02.2026 (справа №499/137/26) права керування транспортним засобом строком на 5 років, маючи реальну можливість виконати постанови суду, які набрали законної сили, умисно їх не виконував, а саме рухався неподалік вул. Центральної за межами с. Знам`янка Березівського району, Одеської області в напрямку авто дороги Київ-Одеса, у зв`язку з чим був зупинений працівниками СРПП ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.
Відтак, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Сторонами кримінального провадження укладено угоду про визнання винуватості від 30 червня 2026 року, яку вони просили затвердити.
За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 382 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення: за ч.1 ст.382 КК України позбавлення волі на один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, просив суд затвердити укладену угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований у результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник обвинуваченого просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості, зважаючи на таке.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За приписами ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.
Обвинуваченому суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, постановленому на підставі угоди. 
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473, ст. 394, ст.424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1 ст.476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
На переконання суду, кваліфікація діянь обвинуваченого є правильною та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Також враховано дані про особу обвинуваченого, який вчинив нетяжкий злочин, на обліках у лікаря психіатра не перебуває, на обліках у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально. Обмеження, які виключають укладання угоди про визнання винуватості - відсутні.
Суд враховує зміст ст. 50 КК України, у якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. У той же час суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.
З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами вид та міра покарання за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення є такими, що, згідно з положеннями ст.65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого особі обвинуваченого та є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Речові докази, процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.06.2026 року, укладену між прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя | ОСОБА_1