ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4955/25  Номер провадження 22-ц/814/1179/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Сікорської Ірини Станіславівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором №530615964 від 05.08.2023 в сумі 43812,24 грн., судовий збір 2422,40 грн. та 7000 грн. витрат на правову допомогу. 
Вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2023 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №530615964, за умовами якого товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на загальну суму 9200 грн. зі строком дії договору 5 років після 30-ти денного дисконтного періоду та строком повернення 04.09.2028.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, до якого неодноразово укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №530615964.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 , згідно реєстру боржників.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до фактора перейшло право вимоги і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 .
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.07.2024 становить 43812,4 грн. і складається з заборгованості по кредиту – 9200 грн. та заборгованості по процентам - 34612,24 грн., при цьому була обрахована первісним кредитором та першим фактором. В подальшому новими кредиторами - ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК «Ейс» заборгованість не нараховувалась.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №530615964 від 05.08.2023 у загальному розмірі 43812,24 грн., судові витрати 9422,40 грн, а всього 53234,64 грн.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про наявність кредитних правовідносин між сторонами, неналежне виконання умов договору відповідачем, що призвело до виникнення заборгованості, правомірність переходу права вимоги від первісного кредитора, в зв`язку з чим стягнув заборгованість в повному обсязі, вважаючи її доведеною зібраними по справі доказами. 

Не погодившись з рішенням суду, представника відповідача адвокат Сікорська І.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Вказує про недоведеність прав переходу прав вимоги від первісного кредитора оскільки договір факторингу було укладено ще в 2018 році, а кредитний договір в 2023 році.
Вважає недоведеним факт перерахування кредитних коштів.
Звертає увагу на непропорційність нарахованих відсотків сумі боргу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.08.2023 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №530615964, за умовами якого товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на загальну суму 9200 грн. зі строком повернення кредиту 04.09.2028.
Договір кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту були укладені в електронному вигляді та підписані кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_1 за допомогою одноразових ідентифікаторів.
Платіжним дорученням доводиться перерахування траншу в сумі 9200 грн. на картку № НОМЕР_1 хх-хххх-7822, яка належить ОСОБА_1 та була зазначена нею як позичальником в своїй заявці на отримання коштів при зверненні до товариства, а потім і в самому договорі кредитної лінії.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу, до якого неодноразово укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №530615964.
31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 , згідно реєстру боржників.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого до фактора перейшло право вимоги і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 .
Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору по своєчасному погашенню щомісячних платежів призвело до виникнення заборгованості в сумі 43812,24 грн., яка була обрахована як первісним кредитором до укладення договору факторингу, так і ТОВ «Таліон Плюс» до 31.07.2024. 

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин, правомірність та законність переходу прав вимоги від первісного кредитора до нових кредиторів, доведеність факту неналежного виконання зобов`язань позичальником, що призвело до виникнення заборгованості, яку суд стягнув згідно наданих розрахунків. 

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Матеріалами справи доводиться факт укладання 05.08.2023 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 в електронному вигляді договору кредитної лінії №530615964, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 9200 грн.
Вказані кошти згідно платіжного доручення від 05.08.2023 були перераховані на платіжну картку № НОМЕР_2 з призначенням платежу «переказ коштів згідно договору №530615964».
При подачі позову, позивачем було заявлено клопотання про витребування в банківській установі інформації щодо випуску банківської картки на ім`я відповідача, первинних документів бухгалтерського обліку – виписки по рахунку, оскільки вказані документи містять банківську таємницю та можуть бути надані лише за запитом суду.
На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» було надано інформацію щодо випуску банківської картки за № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 та надано виписку по її особовому рахунку за період з 05.08.2023 по 10.08.2023.
Згідно наданої виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 вбачається зарахування 05.08.2023 коштів в сумі 9200 грн.
Таким чином вказаними доказами в повній мірі доводиться як факт укладання кредитного договору, так і перерахування фінансовою установою кредитних коштів позичальнику в сумі 9200 грн.
Разом з тим, надаючи оцінку доказам щодо наявності заборгованості в сумі 42264,69 грн., яка була стягнута судом першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи доводиться, що кредитний договір було укладено 05.08.2023 з кінцевим строком повернення коштів 04.09.2028.
Умовами договору сторони встановили, що протягом дисконтного періоду – 30 днів позичальнику нараховуються відсотки за ставкою 0,720% на день (п. 8.3.1.) а в подальшому, за ставкою 2,98% на день (п.8.4).
По справі вбачається, шо сторонами укладено договір споживчого кредитування, положення якого врегульовані Законом України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні та поширюється на спірні правовідносини. 
За змістом ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Тобто, вказаною нормою Закону встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги вказаної статті, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
В даному випадку факт порушення умов договору доводиться виниклою заборгованістю, а відтак у товариства виникло право в порядку ст. 1050 ЦК України вимагати повернення споживчого кредиту достроково, з урахуванням його дії до 2028 року. 
Разом з цим, вказане право кредитора не є безумовним та пов`язане з дотриманням останнім вимог, визначених положеннями ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обов`язку у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Питання виконання фінансовою установою визначених ч. 4 ст. 16 вказаного Закону вимог охоплюється доведенням факту направлення та відповідно фактом отримання відповідачем вимоги про оплату заборгованості.
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Разом з тим матеріали справи не містять належних доказів взагалі направлення та відповідно отримання ОСОБА_1 досудової вимоги кредитора щодо дострокового погашення заборгованості, що свідчить про відсутність покладення на відповідача тягар дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.
За вказаних обставин правових підстав для ствердження про дотримання ТОВ «ФК «Ейс» як новим кредитором визначеної ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» процедури попереднього повідомлення немає, що виключає обов`язок відповідача достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту та, своєю чергою, свідчить і про відсутність у суду підстав для задоволення позову в частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором, тобто тіла кредиту.
На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та не пересвідчився в дотриманні позивачем вимог, визначених ч. 4 ст. 16 вищевказаного Закону, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – 9200 грн., строк повернення якого ще не настав, зважаючи, що строк дії кредитного договору закінчується 04.09.2028. 
Окрім зазначеного, судова колегія приходить до висновку про необхідність здійснення перерахунку відсотків за користування кредитними коштами виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно ч. 5 ст. статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 по 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (23.04.2024 по 20.08.2024) - 1,5 %.
Згідно роз`яснень наданих НБУ в листі «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» останній зазначив, що враховуючи наданий Законом №3498-IX фінансовим установам Перехідний період за договорами, укладеними протягом Перехідного періоду, або строк дії яких було продовжено протягом Перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом Перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення Перехідного періоду.
Оскільки строк перехідного періоду спливає раніше строку дії кредитного договору, який закінчується 04.09.2028, денна процентна ставка має обраховуватися з 24.12.2023 саме виходячи з денної ставки в 1% в день.
В даному випадку ТОВ «Таліон Плюс», як новий кредитор після ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» після внесення змін в законодавстві не внесло відповідні коригування в умови кредитного договору з ОСОБА_1 та всупереч вищенаведених норм права, нараховувало проценти за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки 2,98% на день.
Враховуючи укладання кредитного договору 05.08.2023, колегія суддів погоджується з наданим розрахунком заборгованості в межах періоду з 05.08.2023 по 23.12.2023 (32144,80 грн.) та вважає за необхідне здійснити перерахунок за період з 24.12.2023 по 01.01.2024, виходячи з розрахунку 1% на день, що становить 828 грн., а загалом 32972,80 грн. 
Таким чином, розмір відсотків, які підлягають до стягнення будуть становити 32972,8 грн., тоді як вимога про стягнення тіла кредиту на даний час є передчасною. 
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої заборгованості з 43812,24 грн. до 32972,80 грн.

Стосовно доводів апелянта щодо недоведеності факту переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» та всі подальші переходи прав вимоги, в тому числі і до позивача, який на думку адвоката є неналежним позивачем, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) 
Частиною 1 статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога
Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається 
Допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Вказаних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 07.01.2026 при розгляді справи №727/2790/25.
Враховуючи вище зазначені норми права та роз`яснення ВС при розгляді справи з подібними правовідносинами, встановлені обставини в даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 за кредитним договором №530615964 від 05.08.2023 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ФК «Ейс».

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог на 75,3% (з заявлених 43812,24 грн. -задоволено 32973 грн.) в порядку ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню у відповідному пропорційному співвідношенні і судовий збір, а саме – 1824,06 грн., які становлять 75,3% від сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн.
Також колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу з 7000 грн. до 2000 грн. з огляду на часткове задоволення позову, нескладність самої справи, яка є типовою та не вимагає надання значної за обсягом правничої допомоги, яка в даному випадку була надана лише у вигляді складання та направлення адвокатом позовної заяви до суду. 
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 897,50 грн., що становить 24,7% від розміру позовних вимог, в задоволенні яких позивачу відмовлено.
Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду шляхом зменшення стягнутої суми заборгованості.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Сікорської Ірини Станіславівни задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №530615964 від 05.08.2023 з 43812,24 грн. до 32972,80 грн.
Змінити розподіл судових витрат по справі і стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у розмірі 1824,06 грн. та зменшити витрати на правничу допомогу з 7000 грн. до 2000 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 897,50 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 16 липня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин