Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 197/1321/25
Номер провадження2/173/1225/2026

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
повне
07 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 4350110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора як електронного підпису. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 2500 грн строком до 26.01.2025 зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов договору. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача, зазначену ним під час укладення договору, чим, на думку позивача, первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 25000 грн, що складається з 2500 грн заборгованості за тілом кредиту, 22500 грн процентів за користування кредитом (14750 грн, нарахованих первісним кредитором, та 7750 грн, нарахованих позивачем після відступлення права вимоги.
Також в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача.
Провадження у справі відкрито 23.03.2026
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі за наявними у справі матеріалами.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надав. Відзив на позов відповідачем не поданий.
Ухвалою суду від 07.07.2026 судом постановлено проводити заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір №4350110 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі. 
Відповідно до п.1.2 Договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500,00грн. Згідно з п.1.3 Договору строк кредитування становить 360 днів, а проценти підлягають сплаті кожні 30 днів відповідно до графіка платежів. Відповідно до п.1.4.1 Договору процентна ставка є фіксованою та становить 2,5% за кожен день користування кредитом. Згідно з п.1.5.1 орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 99923,40%, а відповідно до п.1.6.1 орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування визначена у розмірі 25000,00грн. Відповідно до пп.3.1–3.3 Договору проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен день користування кредитом, а позичальник має право на дострокове повне або часткове повернення кредиту зі сплатою процентів, нарахованих за фактичний строк користування. Згідно з п.4.1 повернення кредиту та сплата процентів здійснюються відповідно до графіка платежів, а п.4.2 передбачає право позичальника на дострокове повне або часткове погашення кредиту. Відповідно до п.6.4 Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та/або сплати процентів кредитодавець має право нарахувати штраф у розмірі 25% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожний сьомий день прострочення з урахуванням обмежень, встановлених п.6.5 Договору та Законом України «Про споживче кредитування». Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця відповідно до пп.1.1, 9.3, 9.7 Договору та вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит у загальній сумі 2500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, 01.02.2024 16:29:11 на суму 2500,00 (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 338525719, призначення платежу: Зарахування 2500 грн на карту НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. №1138-0310 від 03.10.2024 та випискою по рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк».
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором №4350110 від 01.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредитустаном на 23.09.2024, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованість відповідача складає 18500,00 грн, з яких: 2500,00 грн заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) та 14750,00 грн заборгованість за процентами, 1250,00 грн - штрафні санкції.
23.09.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до п.1.1 умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
На підтвердження переходу прав вимоги позивач надає договір факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024, акт прийому - передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників, а також платіжну інструкцію № 42 від 23.04.2024 про оплату суми фінансування за договором факторингу.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4350110 від 01.02.2024, складеного ТОВ «Українські фінансові операції», позивачем в межах строку дії договору кредиту здійснено нарахування відсотків з 24.09.2024 по 25.01.2025 (124 дні) на суму 7750,00 грн.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять погоджені сторонами умови та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту, а електронний договір, підписаний електронним підписом, у тому числі одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, договір, укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належною письмовою формою правочину.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання процентів від суми позики, а згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором.
З наданих позивачем доказів убачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, отримані кошти та передбачені договором платежі у встановлений договором строк не повернула, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту кредитор має право вимагати повернення заборгованості та сплати належних процентів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
За змістом статей 1077, 1078 ЦК України право грошової вимоги може бути відступлене на підставі договору факторингу, внаслідок чого фактор набуває права вимоги до боржника в обсязі, визначеному договором.
Відповідно до частини першої статті 76 та частини першої статті 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відповідно до кредитного договору надало відповідачу споживчий кредит, однак відповідач кошти не повернула, тому заборгованість за тілом кредиту та процентами необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача.
Водночас, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд зазначає таке.
Згідно з пунктами 1.3, 1.4.1, 1.5.1, 1.6.1 договору строк кредитування становить 360 днів, а за користування кредитом нараховуються проценти за фіксованою стандартною процентною ставкою 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування процентів здійснювалося за ставкою 2,50 % на день за період з 01.02.2024 по 25.01.2025.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України №3498-ІХ, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Водночас пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, максимальний розмір денної процентної ставки становить: протягом перших 120 днів – 2,5 %, протягом наступних 120 днів – 1,5 %, а після спливу зазначеного строку – 1 %.
Таким чином, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року включно максимальна денна процентна ставка становила 2,5 %, у період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно – 1,5 %, а починаючи з 20 серпня 2024 року – 1 %.
Оскільки кредитний договір укладено 01.02.2024, до спірних правовідносин підлягають застосуванню наведені положення Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин суд доходить висновку, що нарахування процентів за ставкою 2,50 % на день за період з 01.02.2024 по 21.04.2024 не суперечить вимогам закону, оскільки зазначена ставка не перевищувала граничний розмір 2,5 % на день, встановлений на відповідний період.
Водночас, починаючи з 22.04.2024, максимальний розмір денної процентної ставки становив 1,5 % на день, а починаючи з 20.08.2024 – 1 % на день. Отже, нарахування процентів за ставкою 2,50 % за період з 22.04.2024 по 25.01.2025 суперечить імперативним вимогам Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим проценти за зазначений період підлягають нарахуванню виходячи із максимально допустимих ставок, встановлених законом.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню: проценти за період до 21.04.2024 підлягають стягненню відповідно до умов договору, за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 – виходячи із максимально допустимої денної процентної ставки 1,5 %, а за період з 20.08.2024 по 25.01.2025 – виходячи із максимально допустимої денної процентної ставки 1 %.
Таким чином, проценти підлягають нарахуванню:
за період з 01.02.2024 по 21.04.2024 (81 день) за ставкою 2,50 % на день: 2500,00 грн х 2,50 % х 81 день = 5062,50 грн;
за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) за ставкою 1,50 % на день: 2500,00 грн х 1,50 % х 120 днів = 4500,00 грн;
за період з 20.08.2024 по 25.01.2025 (159 днів) за ставкою 1,00 % на день: 2500,00 грн х 1,00 % х 159 днів = 3975,00 грн.
Отже, загальний розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача, становить 13537,50 грн.
Відповідно, з урахуванням проведеного судом розрахунку, загальна сума заборгованості становить 16037,50 грн, з яких: 2500,00 грн заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) та 13537,50 грн заборгованість за процентами.
Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права.
Зважаючи на наведені положення процесуального закону, зазначення в рішенні суду при вирішенні справи по суті положення про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення є процесуальною процедурою, пов`язаною насамперед з виконанням рішення. Здійснення таких нарахувань, передбачені ч. 10, ч. 11 ст. 265 ЦПК України, є дискреційним повноваженням суду, оскільки вказані норми встановлюють не обов`язок, а право суду зазначити в рішенні про здійснення таких нарахувань.
Питання про можливість у конкретній справі застосовувати ч. 10, ч. 11 ст. 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24).
Також, як звернула увагу ВП ВС, нарахування пені або відсотків у порядку ч. 10, ч. 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період, протягом якого зобов`язання не виконується.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24.02.2022 року введено військовий стан строком на 30 діб, який у подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ продовжувався та правовий режим воєнного стану діє до теперішнього часу.
Враховуючи викладене, приписи ч. 10, ч. 11 ст. 265 ЦПК України в частині нарахування та роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду про нараховування інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 265 ЦПК України застосуванню в даній справі не підлягають.
У зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1553,97 (16037,50/25000х2422,40) грн.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 10000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копії Договору про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024, акт № 4350110 від 25.11.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024, детальний опис наданих послуг до акту, рахунок на оплату послуг за надання правничої допомоги.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 10000,00 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з позовними вимогами у розмірі 25000,00 грн., тобто у справі незначної складності, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, з огляду на ціну позову. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн., на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.
Керуючись ст. 12, 13, 76–81, 89, 258, 259, 263–265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (04070, м. Київ, вул. Глибочицька, 40, приміщення 19 літ «Н», «П», ЄДРПОУ 40966896) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4350110 від 01.02.2024 у розмірі 16037 (шістнадцять тисяч тридцять сім) грн 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1553 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят три) грн 97 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення суду складений 08.07.2026.

Суддя:           Є.В. Челюбєєв