Справа № 574/388/26
Провадження №2/574/381/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року    м. Буринь 

Буринський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Гука Т.Р.,
секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позов мотивує тим, що 21.10.2017 року між ними було укладено шлюб, який був зареєстрований Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №67. Від цього шлюбу вони мають доньку – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них наявні різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, що призвело до постійних сварок та нарікань, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинені. 
Також, зазначає, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, проте відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просить розірвати укладений між нею та ОСОБА_3 шлюб, залишити проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 30.04.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
15.06.2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Волкової І.І. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, але категорично не згодний з тими підставами розірвання шлюбу, які вона вказує у позовній заяві, оскільки він ніколи не спричиняв насильства не тільки до позивачки, а й до доньки яку він дуже любить. Він ніколи не ухилявся від свого обов`язку утримувати дитину і навпаки за останній період перерахував позивачці на утримання кошти у сумі 671627,64 грн. 
25.06.2026 року представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій вказала, що долучені до відзиву квитанції свідчить лише про те, що коли між сторонами тривали шлюбні відносини відповідач як чоловік надавав кошти своїй дружині на потреби сім`ї, а не на утримання доньки. На даний час, коли шлюбні відносини припинились відповідач добровільно не надає кошти на утримання доньки. 
Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились.
Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Черей С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, покликаючись на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а подальше її перебування у шлюбі з відповідачем буде суперечити її інтересам. Також представник пояснила, що після припинення між сторонами шлюбних відносин та повернення відповідача на військову службу, останній щонайменше останніх пів року не надає позивачці жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої дочки. 
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, повідомивши, що перебуває на військовій службі та після заявлення клопотання про зупинення провадження у справі в подальшому в поданому відзиві на позовну заяву не заперечував про розгляд справи у його відсутність та відсутність його представника.
Представник відповідача – адвокат Волкова І.І. про причини неявки не повідомила.
З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності її учасників, які не з`явились.
Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.10.2017 року Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у сумській області, актовий запис №67, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6). 
Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину – доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.7).
Згідно довідки Сумського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №15 Сумської міської ради №01-20/261 від 27.04.2026 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно є ученицею 2-В класу Сумського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №15 Сумської міської ради (а.с.25).
За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. 
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України).
Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
У відповідності до положень ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги, сторони не підтримують подружніх стосунків та надати строк на примирення не просять.
З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим.
Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше збереження сім`ї суперечило б інтересам позивачки.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. 
Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).
Таким чином, відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 зобов`язаний утримувати останню до досягнення нею повноліття. 
Відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу, а тому суд вважає, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини до досягнення нею повноліття, однак протягом останнього часу матеріальної допомоги у сталому розмірі на її утримання позивачці регулярно не надає. 
Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. 
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
У постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Тобто за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
І тільки за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Таким чином, при відсутності спору про визначення місця проживання дитини, суд має тільки констатувати, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не визначаючи і не змінюючи при цьому її місце проживання, така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 339/143/20.
Як вбачається з позовної заяви та відзиву на неї спору про місце проживання дитини між сторонами на даний час немає.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що залишення проживання малолітньої дитини зі своєю матір`ю після розірвання шлюбу з її батьком не буде порушувати інтересів дитини.
Разом з тим, суд зазначає, що проживання дитини з одним із батьків, жодним чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення питання про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений в праві ініціювати вирішення такого питання в порядку, передбаченому статтею 160 СК України. 
Також, суд звертає увагу, що даним рішенням суд лише констатує з ким із батьків залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, а не визначає місце проживання дитини, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися та спір щодо цього між сторонами відсутній.
Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивача та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1331 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст.24, 105, 112, 114, 115, 180-183, 191 СК України, ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21.10.2017 року Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №67.
Після розірвання шлюбу  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з матір`ю  ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.04.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 17.07.2026 року. 

Суддя    Т.Р. Гук