Дата документу  Справа № 332/1779/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 332/1779/26      Головуючий у 1 інст. Марченко Н.В.
Провадження № 33/807/1039/26      Доповідач у 2 інст. Клименко Л.В.
Категорія – ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року      місто Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Клименко Л.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Косарєва В.А., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Косарєва Віктора Анатолійовича на постанову Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 липня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця мі. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя першої інстанції встановив, що 19.03.2026 року о 06-02 год. в м. Запоріжжі по вул. Скворцова, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР. Від керування транспортним засобом водій відсторонений шляхом паркування без порушень, про повторність попереджений.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Косарєв В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам адміністративного провадження, що призвело до невірного застосування та порушень судом норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що складений відносно ОСОБА_1 протокол серії ЕПР1 № 618625 від 19.03.2026 року не відповідає дійсності та обставинам справи, вимогам ст. 130 КУпАП, ст. ст. 256, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Звертає увагу, що викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення є незрозумілою, оскільки складається з двох частин: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.9а ПДР України, а також з відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 ПДР України. Невірне та нечітке формулювання суті правопорушення, на думку апелянта, позбавляє водія права на захист, оскільки особа має право знати, в чому саме її звинувачують, щоб реалізувати зазначене право. 
Зауважує, що згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 на місці зупинки за згодою водію, результат позитивний, показник 0,26 проміле алкоголю в крові, тест № 3112, з яким водій згоден, чим порушив п. 2.5 ПДР. 
Разом з тим, задля усунення вказаних суперечностей, суддя першої інстанції інтерпретувала бачення події на свій розсуд та зазначила в постанові обставини, які не відповідають дійсності, а саме, сформулювала правопорушення, яким встановила відмову водія від проходженням огляду на стан алкогольного сп`яніння після виявлених ознак відповідного виду сп`яніння, що підпадає під порушення п. 2.5 ПДР України. 
Повідомляє, що в судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснив, що дійсно був зупинений працівниками поліції без жодних на те підстав. Жодних ознак, які б свідчили про знаходження в стані алкогольного сп`яніння він не мав, а тому не погодився з тим, що газоаналізатор показав результат 0,26 проміле алкоголю в крові. Перевищення допустимої норми пояснив вживанням лікарських засобів. Також пояснював, що разом з колегами спізнювався на роботу, тому не мав часу їхати до медичного закладу, після чого погодився на складання адміністративного протоколу на підставі даних, встановлених за допомогою технічного приладу. 
Звертає увагу, що відомості, які зазначені в протоколі серії ЕПР1 № 618625 від 19.03.2026 року не відповідають дійсності, обставинам справи та мають суттєві розбіжності. Протокол за ст. 130 КУпАП фактично описує одне й те саме правопорушення, але вказує на два взаємовиключні факти. 
Зауважує, що пройти тест і отримати позитивний результат, означає про фактичне проходження огляду, що і зафіксовано протоколом. Оскільки протокол одночасно стверджує, що водій відмовився від проходження огляду і що він його пройшов із певним результатом, вважає, що матеріали справи містять неусувні протиріччя. 
Звертає увагу, що судом залишено без належної правової оцінки те, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції без законних підстав, які передбачені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому вимога пред`явити документи та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння також, на думку захисника, є незаконним. 
Зазначає, що в долучених до матеріалів справи відеозаписах відсутні відомості про забір повітря перед застосуванням газоаналізатора та показники такого приладу, що ставить під сумнів встановлені результати тесту.
Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Косарєва В.А., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
Вирішуючи питання за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими. 
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 618625 від 19.03.2026 року підтверджується: 
- роздруківкою тесту на стан сп`яніння № 3112, проведеного 19.03.2026 року о 06 годині 07 хвилин, з якої слідує, що в результаті проведеного огляду ОСОБА_1 , встановлено позитивний результат на стан алкогольного сп`яніння з показником 0,26 проміле алкоголю в крові;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, зі змісту якого слідує, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат позитивний з показником 0,26 проміле алкоголю в крові, з яким водій ОСОБА_1 не погодився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, з якого слідує, що за результатом огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат позитивний 0,26 проміле алкоголю в крові;
- рапортом працівника поліції від 19.03.2026 року, зі змісту якого слідує, що 19.03.2026 року під час несення служби о 06 годині 02 хвилини на блокпості «З-13» під час фільтраційних заходів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 1 був зупинений транспортний засіб ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 , у якого в ході перевірки документів були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6820, результат позитивний з показником 0,26 проміле, тест № 3112, з яким водій не погодився. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився на місці зупинки транспортного засобу;
- довідкою інспектора відділу адміністративної практики УПП в Запорізької області, з якої слідує, що водій ОСОБА_1 повторності за ст. 130 КУпАП не має, посвідчення водія отримував;
- відеозаписом події, яким зафіксовано, що транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений на пропускному пункті (блокпості) під час здійснення відповідних фільтраційних заходів. В ході спілкування з ОСОБА_1 та перевірки його документів, останній, відповідаючи на запитання працівника поліції, пояснив, що напередодні ввечері випив пиво. Після проведення поверхневої перевірки з метою виявлення ознак сп`яніння, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатора, на що водій надав згоду. Перед проведенням огляду ОСОБА_1 самостійно обрав трубочку, після чого працівником поліції був здійснений контрольний забір повітря, яким встановлена відсутність алкоголю. За результатом проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, встановлений позитивний результат з показником 0,26 проміле алкоголю в крові, з яким водій не погодився та зауважив, що має певні проблеми зі здоров`ям. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не погодився з результатом огляду, поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній відповів відмовою. Водію були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказаним відеозаписом також зафіксований процес роз`яснення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, процес складання протоколу та ознайомлення водія з його змістом. 
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Отже, наведені вище докази в їх сукупності підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР України. 
З таким висновком судом першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суддя апеляційного суду не вбачає.
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення оформлено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року.
В ньому зазначено дату та місце його складання, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно змінено фабулу адміністративного правопорушення, не є слушними, оскільки як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 618625 від 19.03.2026 року, попри те, що він містить посилання на встановлення позитивного результату огляду на стан алкогольного сп`яніння за наслідками проходження ОСОБА_1 огляду на місці зупинки транспортного засобу, дії останнього кваліфіковані працівниками поліції як порушення вимог п. 2.5 ПДР України, що у свою чергу, узгоджується з іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема з відеозаписом події, яким зафіксовані події, починаючи від зупинки транспортного засобу до фіксування відмови водія від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відтак, посилання суду першої інстанції на факт відмови ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння не є виходом за межі інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки остаточна кваліфікація дій водія відповідає дослідженим судом матеріалам справи, якими підтверджено та належним чином зафіксовано відмову від проходження в медичному закладі огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу після незгоди з отриманим результатом. 
Апеляційним судом взято також до уваги, що судом першої інстанції не змінено правову кваліфікацію дій особи в частині зміни пункту правил дорожнього руху України, а лише викладено фабулу у відповідності до встановлених в ході судового розгляду обставин, що узгоджується з первинною кваліфікацією дій водія працівниками поліції при складанні ними протоколу про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, зазначені доводи захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
При цьому, твердження захисника про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином законність зупинки транспортного засобу, визнаються судом безпідставними з огляду на наступне. 
Так, наявним в матеріалах справи відеозаписом зафіксовано, як транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений на пропускному пункті (блокпосту) на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
З п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» слідує, що одним із заходів правового режиму воєнного стану є перевірка у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документів у осіб, а в разі потреби проводиться огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до п. 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан № 1455, блокпост – це посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюються на вході/виході (в`їзді /виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів і бойової техніки.
Окрім того, згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 р. № 1456, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).
Все вищевказане узгоджується положенням ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, за вказаних обставин, зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 під час дії воєнного стану на блокпосту при здійсненні фільтраційних заходів, а також вимога надати документи для перевірки, є цілком законними.
Окрім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками сп`яніння.
Доводи захисника щодо відсутні відомостей про забір повітря перед застосуванням газоаналізатора та показники такого приладу в досліджених відеоматеріалах є безпідставними, адже спростовуються відтвореним відеозаписом, яким, серед іншого зафіксовано, що після отримання згоди ОСОБА_1 на проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного приладу, одним з працівників поліції був проведений контрольний забір повітря, за допомогою якого встановлено відсутність алкоголю в трубочці. 
З огляду на викладене, суд дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
У апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без врахування всіх фактичних обставин справи. 
Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, встановлено не було.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Косарєва Віктора Анатолійовича – залишити без задоволення. 
Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      Л.В. Клименко