ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/32/26 Справа № 711/6335/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Михальченко Ю. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Москаленка Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Москаленка Є.В. на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 4.09.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодську,
громадянина України, не одружений, війсь-
ковослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , ст. водій авто-
мобільного відділення взводу охорони та
обслуговування загону спецзаходів, прожи-
ває 
АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено як учасника бойових дій, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 27.10.2023 р., - 

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду першої інстанції, 6.07.2025 р. о 00:34 год. у м. Черкаси по вул. Чигиринська, 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Seat Leon, р/номер НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився під час безперервної відеофіксації на нагрудні камери 472485, 472908, чим порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Москаленко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду в частині накладення стягнення.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
При цьому апелянт не заперечує встановлених судом обставин та кваліфікації дій, однак вважає, що суд першої інстанції при призначенні адмінстягнення формально застосував санкцію закону, не врахувавши дані про особу правопорушника, його позитивну характеристику, проходження військової служби, необхідність використання посвідчення водія для виконання службових обов`язків у Збройних Силах України, а також вимоги ст. 23, 33–35 КУпАП щодо індивідуалізації адмінвідповідальності.
На обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на положення Конституції України, рішення Конституційного Суду України щодо принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та практику їх застосування, зазначаючи, що навіть за наявності безальтернативної санкції суд повинен ураховувати характер правопорушення, особу правопорушника, пом`якшуючі обставини та принцип справедливості. У зв`язку з цим просить застосувати до ОСОБА_1 адмінстягнення без позбавлення права керування транспортними засобами або відстрочити виконання такого стягнення до закінчення дії воєнного стану.

Правопорушник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату і час судового засідання шляхом направлення SMS-повідомлення у мобільний додаток Viber, які він отримав на вказаний ним номер мобільного телефону, який зафіксований в матеріалах справи (а. пр. 35, 37), крім того в суді як першої, так і апеляційної інстанції інтереси правопорушника ОСОБА_1 представляє адвокат Москаленко Є.В., тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу про адмінправопорушення без участі правопорушника.

Заслухавши доповідь судді, захисника Москаленка Є.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її по викладених в ній доводам, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 6.07.2025 р. в 00:34 год. у м. Черкаси по вул. Чигиринська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Seat Leon, р/номер НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП є необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів справи про адмінправопорушення на останнього складено протокол про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, жодних відомостей про вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Аналізом матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи. Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі стосовно обставин вчинення правопорушень. Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та вини ОСОБА_1 у їх вчиненні. 
Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.
Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.
Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);
- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).
В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину »;
- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності».
В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру стягнення з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.
В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому унормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.
Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.
З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним ґрунтовно розглянути доводи апеляційної скарги про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.
З постанови суду першої інстанції вбачається, що при призначенні стягнення суд першої інстанції формально, без наведення будь-яких відомостей про особу правопорушника та обставини справи дійшов висновку про накладення стягнення в межах санкції статті, що є порушенням вимог ст. ст. 33-35 КУпАП.
Доводи апеляції про те, що правопорушник ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , виконує обов`язки водія ст. водій автомобільного відділення взводу охорони та обслуговування загону спецзаходів, зарекомендував себе з позитивної сторони, добре виконує обов`язки водія, дисциплінований, посвідчення водія необхідне для виконання службових обов`язків для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога-знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому враховуються судом як підстави для зміни стягнення.. Накладення адмінстягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами забезпечить та буде достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, не призведе до шкоди державним інтересам в період воєнного стану ( а. пр. 21, 22, 42, 43), а тому дають підстави для зміни стягнення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги рекомендаційний лист командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.06.2025 р. № 1837/60/39/1146, згідно якого позитивно розглянуто кандидатуру ОСОБА_1 , який претендує на посаду ст. водія автомобільного відділення взводу забезпечення дивізіону катерів вогневої підтримки ВЧ НОМЕР_1 і на час розгляду апеляції він перебуває на військовій служби в ЗСУ, має кваліфікацію «водій» та посвідчення водія з правом керування вантажними автомобілями, право керування автомобілем потрібне ОСОБА_1 для проходження служби в ЗСУ та захисту Батьківщини від збройної агресії ворога.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в цій частині зі зміною стягнення, 

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 4.09.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – змінити в частині накладення стягнення.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частин постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 4.09.2025 р. накладення стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, в іншій частині постанову суду залишити без змін. 
Апеляційну скаргу захисника Москаленка Є.В. – задовольнити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя    Белах А.В.