УХВАЛА

15 липня 2026 року 
м. Київ

справа №240/6472/25
адміністративне провадження № К/990/26551/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.02.2026 у справі №240/6472/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деноіл» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.02.2026, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деноіл» до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.03.2024 №00061230710, яким визначено до сплати грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 4.539.348,75 грн, №00061260710, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 4.736.138,75 грн, №00061290710, яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 2.025.090,00 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 09.06.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.02.2026 у справі №240/6472/25.
Ухвалою Верховного суду від 23.06.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано клопотання про усунення недоліків, заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, уточнено підстави касаційного оскарження.
Податковим органом вказано підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України у поєднанні з пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України.
Скаржником зауважено, що судом порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції. На підтвердження отримання позивачем оскаржуваних ППР та обізнаності Головним управлінням ДПС у Житомирській області був долучений до матеріалів справи конверт рекомендованого листа з повідомленням про вручення, який повернувся 02.05.2024 за закінченням терміну зберігання, що підтверджується відміткою у довідці Укрпошти та доводить, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПКУ документи вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Це свідчіть, що зібрані у справі докази судом не досліджені, адже наявний доказ якій підтверджує отримання оскаржуваних податкових повідомлень рішень та пропущення строку звернення до суду.
Скаржником при цьому вчинено посилання на постанову Верховного Суду від 16.07.2025 у справі №500/2276/24, зауважено, що суди не дослідили доказ якій підтверджує факт пропуску строків звернення до суду, а саме конверту рекомендованого листа з повідомленням про вручення який повернувся 02.05.2024 за закінченням терміну зберігання та судами не дотримано процесуального закону щодо встановлення обставин, які складають предмет доказування у даній справі, а також стандартів доказування, а саме оцінки доказів та обставин, які можуть свідчити про недопустимість чи допустимість доказів які використано судом при встановленні фактів, чим порушено ст. 90, ч.2 ст.73, ст.72, ст. 242 КАС України.
Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зауважено, що висновки судів не ґрунтуються на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.- неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норми процесуального права ст. 2, 6, 77, 242 КАС України та матеріального права, а саме:, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.10, п.201.14, п.201.15 п.201.1, ст.201 ПК України. Податковим органом вказано, що суди не перевірили факт реального руху активів по всім ланцюгам учасників схем, не з`ясували, ким і коли вироблялась придбана позивачем продукція та чи вироблялась взагалі, не встановили. які транспортні засоби були залучені до поставки придбаного товару та яким чином здійснювалося транспортування з урахуванням специфіки придбаного товару, не дослідили питання оприбуткування, відвантаження, розвантаження та зберігання товару. При цьому скаржником вчинено посилання на постанови Верховного Суду, які враховані судами попередніх інстанцій, на постанову Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №804/4684/17.
Верховний Суд зауважує, що доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про оскаржувані податкові повідомлення-рішення у вересні 2024 року після направлення до електронного кабінету товариства копії позовної заяви, поданої відповідачем про стягнення податкового боргу з рахунків позивача, до якої в свою чергу були долучені копії оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду 11.03.2025. Доказів отримання оскаржуваних податкових повідомлення-рішень раніше вказаної дати відповідачем не надано, також відповідачем не доведено обізнаність позивача про існування оскаржуваних рішень раніше вересня 2024 року.
Судами попередніх інстанцій зроблено висновки, що висновки податкового органу про приховування операцій з реалізації є безпідставним, оскільки позивач задекларував податкові зобов`язання з ПДВ виходячи з фактично отриманих сум авансів, а не з повної вартості техніки, право власності на яку до нього ще не перейшло. Судом апеляційної інстанції зауважено про порушення відповідачем методології визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.
Судами вказано, що ігнорування відповідачем витратної частини призвело до оподаткування не прибутку (різниця між доходами та витратами), а валового доходу (виручки), що суперечить економічній сутності податку на прибуток та грубо порушує норми Податкового кодексу України та національних стандартів бухгалтерського обліку. Такий підхід контролюючого органу є протиправним та свідчить про штучне завищення суми податкового зобов`язання.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень щодо посадових осіб ТОВ «Світ Агротехніки» та відкриття провадження у справі про банкрутство цього контрагента не можуть бути прийняті як належні докази порушення податкового законодавства саме позивачем.
Судами попередніх інстанцій зроблено висновок, що на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Продагротрейд» позивачем надано належним чином оформлені копії первинних документів: договору поставки нафтопродуктів, видаткові накладні, які містять всі обов`язкові реквізити, передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; товарно-транспортні накладні на перевезення пального, що підтверджують факт його транспортування; платіжні доручення та виписки банку, що свідчать про фактичну оплату товару; акцизні накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних. Реальність придбання пального також підтверджується його подальшою реалізацією через мережу АЗС кінцевим споживачам, що зафіксовано у фіскальних чеках РРО та змінних звітах АЗС (форма №17-НП). 
Щодо посилань податкового органу на відсутність у контрагентів позивача матеріально-технічних ресурсів (складів, транспорту, значного штату працівників), судами враховано сталу практику Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що відсутність у контрагента власних основних засобів чи достатньої кількості персоналу не є самостійним доказом нереальності господарських операцій. Суб`єкти господарювання можуть залучати ресурси на підставі цивільно-правових договорів (оренди, аутсорсингу, перевезення тощо).
Скаржником не спростовано такі висновки судів, не наведено підстав щодо помилковості врахування такої правової позиції Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Скаржником не враховано роз`яснення Верховного Суду щодо викладення підстав касаційного оскарження, наведені в ухвалах по дній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини 1, 3 статті 341 КАС України).
Разом з тим, у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України, проте, звертаючись повторно до суду з касаційною скаргою, скаржник не усунув недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку касаційного оскарження податковими органом вказано, що повторно касаційну скаргу подано без зайвих зволікань, Головним управлінням ДПС у Житомирській області продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на касаційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з касаційною скаргою.
Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Касаційну скаргу подано втретє 09.06.2026, попередні касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 13.04.2026, від 04.06.2026.
Право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Водночас приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України, в тому числі щодо належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).
Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання скаржником вимог статей 328, 330 КАС України щодо належного викладення підстав касаційного оскарження та сплати судового збору, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.
Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Житомирській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.02.2026 у справі №240/6472/25.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 24.02.2026 у справі №240/6472/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва О.В. Білоус   І.Л. Желтобрюх