Справа № 344/16320/26 
Провадження № 2-а/344/183/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої-судді: Домбровської Г.В.
при секретарі с/з: Петришин Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 

до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради

третя особа Інспектор з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради Ваналюк Михайло Миколайович

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі – також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради (надалі – також «Відповідач»), за участі Інспектора з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради Ваналюка Михайла Миколайовича про скасування постанови Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради ІФ00229345 від 11.08.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради ІФ00229345 від 11.08.2026 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.
Як зазначила в позовній заяві Позивач, автомобіль Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 було припарковано без порушень ПРД України та його розташування жодним чином не створювало перешкод для руху пішоходів. на місці розташування автомобіля пішоходи взагалі не ходять, бо це «глухий кут», що переходить в парковку автомобілів іншого будинку. для вільного та безперешкодного проходу пішоходів залишалося більше 3 метрів з одного боку та понад 4,5 метрів з іншого. Ніяких автівок поруч при паркуванні не було. 
Позивач на адресу суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представником Відповідача подано до суду Відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості.
Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві на позов покликався на те, що оскільки Позивач вчинила адміністративне правопорушення, а саме – здійснила стоянку у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів, Позивача було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
Представником Відповідача на адресу суду подано заяву про розгляд справи без його участі.
Третя особа Інспектор з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради Ваналюк Михайло Миколайович в судове засідання не зявився, явку уповноваженого предстанвика не забепечив, про дату та час сдуового засідання повідомлявся належним чином. письмовіих пояснень по суті спору від третьої особи на аждресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 4ст. 229 КАС України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали та проаналізувавши викладені у письмових заявах по суті справи пояснення Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, – 

В С Т А Н О В И В: 

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).
Згідно з п. 1.1 Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.
Разом з тим, п. 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 15.1 ПДР визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (пункт 15.2 ПДР).
Місця, де стоянку заборонено, визначено пунктом 15.10 ПДР.
Зокрема, стоянка забороняється: 
д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – «КУпАП») ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як передбачено ч.1 ст. 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (ч.3 статті 219 КУпАП).
Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).
Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.
11 серпня 2026 року головним спеціалістом відділу інспекторів з паркування – інспектором з паркування Упраління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради Ваналюком М.М. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІФ00229345, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.
Вищевказану постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІФ00229345 від 11.08.2026 року ОСОБА_1 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.
Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень – інспектор Відповідача, – повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи. Факт вчинення особою адміністративного правопорушення повинен бути предметом окремої та самостійної перевірки Відповідачем, і такий факт повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами.
Як зазначено в Постанові про накладення адміністративного стягнення серії ІФ00229345 від 11.08.2026 року, 28.07.2026 року о 13:46 год. вул Заклинських, 8, водієм транспортного засобу Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 порушено правила зупинки, стоянки, паркування «стоянка у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів. стоянка у місцях, де транспортний засіб зробить неможливий рух інших транпортних засобів», – чим скоїно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Як того вимагають приписи статті 283 КУпАП, спірна постанова містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фіксацію правопорушення (ПАК Інспектор). 
З фотознімків, зроблених інспектором в порядкуст. 14-2 КУпАП, які додано до відзиву на позов, встановлено, що транспортний засіб Позивача зафіксовано інспектором з паркування з різних ракурсів у відповідності до вимог ст. 142 КУпАП.
Крім того, на доданих до відзиву на позов фотознімків вбачається, що транспортний засіб Позивача Peugeot Partner стоїть у місці, не передбаченому для стоянки транспортних засобів, та перешкоджає руху пішоходів.
Зокрема, Суд зауважує, що на фотофіксації транспортного засобу (а.с. 33-34), які додано до відзиву на позов, вбачається, що передня частина транспортного засобу Пежо повністю перекриває тротуарну частину, вкриту бруківкою, яка призначена для руху пішоходів.
Посилання Позивача на наявність можливого проходу пішоходів з іншого боку транпортного засобу (попри задню частину автомобіля), відхиляються, оскільки, дотримуючись правил дорожнього руху, пішоходи зобов`язані рухатися саме по тротуарах, у разі їх наявності, а не по проїздній частині дороги.
При цьому, Суд наголошує, що згідно чинних правил дорожнього руху загальним є правило, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі (пункт 15.1 ПДР).
І тільки за умови відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (пункт 15.2 ПДР).
За адресою по вул. Заклинських, 8 та вул. Галицькій 59А облаштовано паркувальні місця, а тому саме на них повинні паркуватися транспортні засоби.
Місце, де зафіксовано транспортний засіб Позивачки при складенні оскаржуваної постанови, не можна вважати узбіччям, яким, згідно пункту 1.10 ПРД є виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем виконано обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що постанова Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради ІФ00229345 від 11.08.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн., – є обґрунтованою та мотивованою, а підстави для її скасування – відсутні.
Згідно з ч.3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 122 ч. 3, 251, 252, 254, 256, 258 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 121-123, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, –

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.