ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 366/37/26 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
За участю секретаря: Яцун А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 березня 2026 року, суддя Ткаченко Ю.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕГА №1946515 від 29.12.2025 прийнятої поліцейським відділення поліції №1 смт. Іванків Вишгородського району Управління поліції ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції Петришко Петром Олександровичем, якою його було притягнуто до адміністративної відповідльності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн за ст. 183 КУпАП.
Відповідно до ухвали Іванківського районного суду Київської області розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 березня 2026 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судовою колегією встановлено наступні обставини.
Поліцейським відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшим сержантом поліції Петришко Петром Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1946515 відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови вбачається, 29.12.2025 року близько 11:22 в с. Романівка по вул. Космонавтів, 1. ОСОБА_1 , здійснив неправдивий виклик спеціальних служб, а саме працівників поліції, зателефонувавши на спецлінію 102 повідомив про зникнення дитини. Дана подія зарестрована до журналу ЄО ВП1 Вишгородського РУП під номером 10372 від 29.12.2025 року, ураховуючи, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Поліцейським прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у сумі 850 грн.
Отже, підставою для накладення адміністративного стягнення стало те, що позивач здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: викликав працівників поліції та повідомив про зникнення дитини, хоча такої події не було.
Рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області Петришко П.О. підтверджено факт виклику працівників поліції ОСОБА_1 З даного рапорту слідує, що 29.12.2025 року на логістичний пристрій надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_1 про факт зникнення дитини в смт. Іванків, по вул. Поліська. Рухаючись по даному повідомленні за вказаною адресою, було здійснено телефонний дзвінок до заявника, останній повідомив, що знаходиться в смт. Іванків по вул. Поліська. Зустрівшись із заявником, під час розмови, ОСОБА_1 повідомив, що його дитина знаходиться за вказаною адресою, але через розлучення з дружиною, остання не дозволяє заявнику бачитись з сином та через деякі причини син не відповідає на телефонні дзвінки. Зі сторони заявника було здійснено хибний виклик спеціальних служб, а саме працівників поліції, враховуючи те, що заявник знаючи про місце перебування свого сина, повідомив про його зникнення. В подальшому ОСОБА_1 було повідомлено та відносно останнього було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП. Під час винесення постанови було вказано адресу, яку вказав заявник.
У своїх поясненнях позивач вказав, що даний виклик був правдивий, оскільки йому протягом тривалого часу було невідомо де перебуває його син, а на дзвінки дитина не відповіла. З матір`ю сина він розлучений і вона систематично порушує право сина і його на спілкування, не повідомляє про місце знаходження сина та блокує дзвінки позивача. Враховуючи наявні повітряні тривоги, погодні умови він був занепокоєний і звернувся за допомогою до поліції, щоб впевнитись, що з дитиною все добре. Про дану ситуацію він повідомив поліцейському, який прибув на виклик до вул. Поліська, 65, смт. Іванків (біля Іванківської центральної районної лікарні) Вишгородського району Київської області, що засвідчує його письмове пояснення яке він надав та запис на його камері. Щоб допомогти швидше розшукати дитину, він вказав, що син може перебувати у АДРЕСА_1 (адреса, де проживають батьки колишньої дружини), оскільки він не має права особисто перевіряти дану адресу, а сам не міг перевірити чи дитина знаходиться там.
Надаючи оцінку правовідносинам, що ви никли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1, 2 статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
Згідно ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до статті 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства вказаних служб.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).
З огляду на встановлені у справі обставини та докази,які надав суб`єкт владних повноважень на підтвердження протиправності поведінки ОСОБА_2 та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, колегія суддів вважає, що не доведено умислу ОСОБА_1 , направленого на вчинення адміністративного правопорушення, тобто вчинення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.
Як вже зазначенро вище колегією суддів відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідач, як на доказ встановлення вини позивача у вчиненні адміністративного правпорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, посилається на рапорт поліцейського Петра Петришко, який виїзджав у складі наряду на виклик позивача.
Колегія суддів не вважає належним та допустимим зазначений доказ з огляду на те, що саме ця особа виїзджала на виклик, а також з урахуванням того, що даний рапорт не містить даних про навмисні дії позивача на на умисел безпіставно викликати працівників поліції.
Разом з тим, працівниками поліції не було відібрано пояснення у самої особи, що здійснила виклик працівників поліції, а отже у належний спосіб не встановлено причин здійснення такого виклику.
Окрім того, судом відповідно до ухвали від 18 червня 2026 року було витребувано від Головного управління Національної поліції у Київськвй області докази, а саме: відеозапис з нагрудної камери поліцейського та аудіозапис дзвінка на спецлінію 102 ОСОБА_1 .
Проте, відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не надав витребувані докази та не повідомив про причини їй ненадання, тоді як відзив на апеляційну скаргу ним було направлено 26.06.2026.
Так, Верховний Суд у справі № 638/3490/18, зазначив, що процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Судом апеляційної інстанції не було встановлено в ході апеляційного розгдяду справи, що позивач, викликаючи працівників поліції, усвідомолював, що ці відомості є неправдивими, не відповідають дійсності та, що він мав на меті домогтися безпідставного виїзду працівників поліції.
За таких підстав, колегія суддів доходить до висновку, що в ході розгляду справи не було встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснив неправдивий виклик працівників поліції, повідомивши про зникнення дитини, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки останнє прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За приписами ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 березня 2026 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту.
Визнати протиправним та скасувати постанову серія ЕГА №1946515 від 29.12.2025, прийнятої поліцейським відділення поліції №1 смт Іванків Вишгородського району Управління поліції ГУНП в Київській області, старшим сержантом поліції Петришком Петром Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної полції України в Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шісдесят п`ять грн 60 коп).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає в силу ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І. 

Файдюк В.В.

Повний текст виготовлено: 13 липня 2026 року.