179/1326/26
2-а/179/6/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2026 року  с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Чорної А.О.,
секретаря судового засідання Пантєлєєвої Д.А.,
за участю представника позивача Неруша О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Неруш О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 29.04.2026 винесено постанову відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Позивач вважає, що постанова є протиправною з огляду на наступне.
Позивач не був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою скасування оспорюваної постанови.
Оспорювана постанова не містить достатньої інформації про діяння, які відповідачем кваліфіковано як правопорушення, не містить належних посилань на порушення конкретних нормативно – правових актів, не враховує питання строку накладання адміністративного стягнення та містить інші недоліки, що свідчать про протиправність постанови.
Позивач зазначає, що вона обіймає посаду головного бухгалтера КП «Магдалинівський маслозавод» та у неї відсутні повноваження встановлювати собі самостійно якісь доплати. Позивач не є керівником підприємства або його власником, а тому покладання на неї відповідальності із необґрунтованих і протиправних підстав є надмірним.
Крім того, до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не існувало, а тому питання подій і дат призначення або звільнення керівників та відповідальної особи має юридичне значення у площині можливості кваліфікувати відповідну бездіяльність в цілому порушенням.
У постанові не зазначено які саме норми п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою КМУ від 30 грудня 2022 №1487 порушені позивачем.
Позивач просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду. Визнати протиправною та скасувати постанову № 95 від 29.04.2026, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 59 500 грн. 
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2026 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, визнавши причину пропуску поважною. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Правом на подання відзиву відповідач у встановлений ухвалою строк не скористався. 
Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.
За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
В силу статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу, зокрема на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу, зокрема на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» підприємства, установи і організації щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідних органам державної влади, іншим держаним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Також згідно ч. 5 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.
Стаття 26 Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» встановлює, що відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту та підприємств, установ і організацій покладається на відповідних керівників.
Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою КМУ від 30 грудня 2022 № 1487 (далі по тексту - Порядок №1487).
Відповідно до п. 8 Порядку № 1487 організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників. Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом. Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
Судом встановлено, що 29.04.2026 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 95 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Із постанови № 95 від 29.04.2026 вбачається, що 17.03.2026, в ході проведення перевірки стану організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів в державних установах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях Дніпропетровської області на період мобілізації та на воєнний час, а саме: у Колективному підприємстві «Магдалинівський маслозавод», керівником якого є ОСОБА_3 встановлено, що на даному підприємстві відповідальною особою за ведення військового обліку призначено головного бухгалтера ОСОБА_1 .
Перевіркою стану ведення військового обліку у КП «Магдалинівський маслозавод» встановлено наступне:
-згідно п. 12 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022 відповідальна посадова особа за ведення військового обліку підвищення кваліфікації не проходила;
-посадовій особі, відповідальній за ведення військового обліку не встановлена доплата до 50% посадового окладу на підставі п. 10 Порядку;
-в наказі про призначення відповідальної особи за ведення військового обліку не визначена посадова особа, яка буде виконувати обов`язки під час відсутності відповідальної особи;
-до списків персонального військового обліку відповідна облікова інформація вноситься невірно або не в повному обсязі (п. 36-44 Порядку). 
Довідково: типовими недоліками при відпрацюванні списків персонального військового обліку є: графа 6 - не вказується реєстраційний номер облікового запису у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; графа 8 – у осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується шестизначне, а не тризначне кодове (цифрове) позначення військово – облікової спеціальності. Вказуються застаріли (неіснуючі) військово – облікові спеціальності, які не передбачені переліком військово – облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ, затверджених наказом МОУ № 317 від 07.09.2020; графа 9 – не вказується ким та коли виданий військово – обліковий документ; графа 13 – не вказується строк, на який надано відстрочку військовозобов`язаним та резервістам від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період; графа 14 – не вказується строк, на який надано відстрочку військовозобов`язаним, які заброньовані; відомості щодо військовозобов`язаних, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час, не відокремлюються у списках персонального військового обліку.
До списків персонального військового обліку станом на 01.01.2026 включено осіб, виключених з персонального обліку у 2025 році.
У порушення вимог п. 13 Порядку, підприємством не повідомлено перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення (звільнення) керівників та відповідальної особи за формою, визначеному у додатку 1 до Порядку.
Порушені вимоги п. 34 Порядку – списки персонального військового обліку не забезпечують повноту та достовірність облікових даних, заповнені не в повному обсязі, потребують суттєвого доопрацювання.
Доведення до призовників, військовозобов`язаних та резервістів правил військового обліку під особистий підпис під час прийняття на роботу не здійснюється.
У порушення вимог п. 34, 36 Порядку звіряння даних списків персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які працюють на підприємстві, з обліковими даними документів РТЦК та СП у 2023, 2024, 2025 роках не здійснювалося.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є головним бухгалтером КП «Магдалинівський маслозавод» та відповідальною особою за ведення військового обліку на підприємстві. Даний факт не оспорювався представником позивача у судовому засіданні.
Пунктом 87 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який був затверджений Постановою КМ України № 1487 від 30 грудня 2022 встановлений перелік за якими посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій можуть бути притягнути до відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і якими є: неподання до районних (міських) ТЦК та СП громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць; прийняття на роботу призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які не перебувають на військовому обліку; незабезпечення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районного (міського) ТЦК та СП, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу; перешкоди у їх своєчасній явці на збірні пункти, призовні дільниці; несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів; та неподання відомостей про таких осіб несуть відповідальність згідно із законом.
Так, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 порушила абз. 3, абз. 4 п. 34 Порядку № 1487.
Відповідно до абз. 3 п. 34 Порядку № 1487, з метою ведення персонального військового обліку підприємства, установи та організації здійснюють надсилання у семиденний строк з дня видання наказу про прийняття на роботу, звільнення з роботи, завершення навчання до відповідних РТЦК та СП повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які працюють на підприємстві.
Відповідно до абз. 4 п. 34 Порядку № 1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють: подання у семиденний строк з дня видання наказу про прийняття на роботу (навчання), звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 4).
Разом з цим, у протоколі не зазначено відносно яких саме працівників КП «Магдалинівський маслозавод» та за який період часу не надсилалися повідомлення про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які працюють на підприємстві.
Відповідачем не надано суду акту перевірки стану ведення військового обліку та організації бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації і на воєнний час від 04.04.2026 № 927, в якому зафіксовані виявлені порушення. 
Зокрема у постанові наголошено, що під час перевірки було встановлено, що відповідальна особа ОСОБА_1 веде військовий облік з чисельними порушеннями встановлених строків, правил та вимог «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який був затверджений постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022р. (надалі Порядок № 1487)
Порушення, які вказані у постанові, а саме: не вказується реєстраційний номер облікового запису у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; у осіб рядового, сержантського і старшинського складу вказується шестизначне, а не тризначне кодове (цифрове) позначення військово – облікової спеціальності; вказуються застаріли (неіснуючі) військово – облікові спеціальності, які не передбачені переліком військово – облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу ЗСУ, затверджених наказом МОУ № 317 від 07.09.2020; не вказується ким та коли виданий військово – обліковий документ; не вказується строк, на який надано відстрочку військовозобов`язаним та резервістам від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період; не вказується строк, на який надано відстрочку військовозобов`язаним, які заброньовані; відомості щодо військовозобов`язаних, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час, не відокремлюються у списках персонального військового обліку, суд вважає технічними помилками, які жодним чином не впливають на мобілізаційну підготовку, мобілізацію та оборону держави.
Так Порядок № 1487 вимагає від підприємств вести та мати в наявності журнал для фіксації результатів перевірок ТЦК. Сам факт наявності журналу свідчить про виконання вимоги закону. 
ТЦК є утримувачем реєстру «Оберіг», який автоматично синхронізований із Державною податковою службою. Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, якщо ТЦК може отримати дані особи (включаючи РНОКПП) з інших реєстрів, то посадову особу КП «Магдалинівський маслозавод» заборонено притягувати до відповідальності. 
Як вже зазначалося судом, акту перевірки від 04.04.2026 № 927 суду не надано, а в постанові від 29.04.2026 № 95 не містяться дати прийняття на роботу та прізвищ осіб, які були прийняті на роботу, а тому суд не може визначитися чи можливо взагалі було притягнути ОСОБА_1 за порушення п. 34 Порядку №1487 за не повідомлення у 7-денний строк про прийняття на роботу осіб, так як строк притягнення до відповідальності за ст. 38 КУпАП становить 3 місяці з дня виявлення, але не пізніше 1 року з дня вчинення. Для правопорушень, які полягають у пропуску строку (не повідомили впродовж 7 днів), строк починає спливати на 8-й день після прийняття особи на роботу.
Таким чином, якщо осіб прийнято на роботу за рік до дня винесення 29.04.2026 постанови, то в зв`язку зі спливом строку ОСОБА_1 не можливо притягнути до відповідальності. Так як РЦТК та СП не довів, що 3 місячний та річний строк на притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не сплив, то у суду не має підстав залишати постанову у цієї частині в силі.
Посадова особа КП «Магдалинівський маслозавод», веде військовий облік на підставі вже наявних військово-облікових документів, які громадянин зобов`язаний їй надати.
Доказів, на підставі яких відповідач прийняв рішення щодо накладання адміністративного стягнення на позивача, відповідачем також не надано. Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не спростовано твердження позивача про неправомірність постанови.
Також заслуговують на увагу доводи представника позивача відносно того, що позивач, як головний бухгалтер, не може нести відповідальність за те, що посадовій особі, відповідальній за ведення військового обліку не встановлена доплата до 50% посадового окладу на підставі п. 10 Порядку та в наказі про призначення відповідальної особи за ведення військового обліку не визначена посадова особа, яка буде виконувати обов`язки під час відсутності відповідальної особи, оскільки накази на підприємстві уповноважений видавати керівник підприємства, (директор, генеральний директор), а також інші посадові особи за наявності делегованих повноважень. В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 , як головний бухгалтер КП «Магдалинівський маслозавод» уповноважена видавати накази на підприємстві.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною відповідача, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не наведено достатньо доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення при накладенні на позивача адміністративного стягнення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення останньою адміністративного правопорушення та не виконано обов`язку щодо доведення обґрунтованості притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує, що в ході судового розгляду дотримано принцип повноти дослідження обставин справи, що суттєво впливає на об`єктивність рішення у провадженні, а також здобуто достатню сукупність доказів, яка обґрунтовує зроблені у даному судовому рішенні висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, а також того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.
Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У даному випадку обов`язок доведення вини покладається на орган уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, а будь-який сумнів з цього приводу трактується на користь особи, якій інкриміноване вчинення такого порушення.
Суд виходить з того, що Закон не покладає на нього функції щодо збирання з власної ініціативи доказів вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адже збирання доказів на користь тієї чи іншої сторони судом з власної ініціативи порушить принцип неупередженості суду. У цій ситуації суд, зберігаючи неупередженість, повинен дослідити та оцінити у встановленому Законом порядку надані йому докази та ухвалити відповідне процесуальне рішення.
Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Щодо процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченою частиною третьою статті 210-1 КУпАП, суд зазначає наступне.
За правилами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, як відсутня і його заява про визнання вини та про розгляд справи в його відсутність.
Згідно із приписами частини 1 статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, що закріплені у КУпАП, містять певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Отже, позивач був позбавлений можливості взяти учать у розгляді справи про адміністративне правопорушення, тому його права як особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності дотримані не були.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якщо особу належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 6 березня 2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №591/2794/17, від 6 лютого 2020 року №05/7145/16-а та від 21 травня 2020 року, від 18 листопада 2021 року №185/8460/16-а у справі №286/4145/15-а дійшов наступного висновку:
«…факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.»
Таким чином, факт несвоєчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Відповідно до положень статті 284 КУпАП у справах про адміністративні право-порушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Відповідно до положень статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оцінюючи наведені вище обставини, надані суду та досліджені докази у їх сукупності суд дійшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відтак, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений уст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, є обставиною, яка виключає провадження по справі.
Однак суд враховує, що стаття 286 КАС України не передбачає прийняття рішення про визнання постанови органу владних повноважень протиправною, а тому ця вимога задоволенню не підлягає, так як скасування постанови само по собі припускає її протиправність за умовчанням.
Оскільки суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, то адміністративна справа у відношенні її підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 20, 77, 94, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд –

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Скасувати постанову № 95 від 29.04.2026, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 59 500 грн. 
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 532,48 грн.
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.О. Чорна