ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року Чернігів Справа № 620/7045/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

19.06.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області) від 03.04.2026 № 254150040028 про відмову йому в призначенні пенсії, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV);
зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати йому до страхового пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії по Списку №2 періоди роботи на посаді електрозварювальника відповідно до записів трудової книжки та наданих документів: з 08.02.1996 по 08.06.2012; з 17.03.2014 по 01.03.2026;
зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути його заяву від 25.03.2026 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність оспорюваного рішення територіального органу Пенсійного фонду України, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, у зв`язку із незарахуванням до пільгового стажу за Списком 2 стажу роботи позивача зварювальником через відсутність документів про проведення атестації робочих місць, оскільки на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці; непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці; вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 22.06.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на правомірність свого рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 55 років 25.03.2026 звернувся із заявою та доданими до неї документами до територіального орану Пенсійного фонду України для вирішення питання призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону 1058-ІV за Списком 2, яка за припципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке прийняло рішенням від 03.04.2026 № 254150040028 «Про відмову в призначенні пенсії» через відсутність у позивача пільгового стажу за списком № 2, оскільки відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано періоди роботи: 
з 08.02.1996 по 05.06.2012, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.03.2026 № 3, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), а саме, відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. 
Крім того, щодо періодів: 
з 08.07.1996 по 24.08.1998 - відсутні накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників. Надано наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці від 25.08.1998 № 119. Інформація про проведення атестації вперше відсутня; 
з 21.08.2003 по 20.08.2008- наявний наказ про проведення атестації робочих місць за умовами праці. Відсутній наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників; 
з 01.12.2014 по 01.03.2026, в ТОВ «Домен-буд», згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, дані якої не враховано, оскільки не містить номеру та дати видачі, тобто відсутня реєстрація документу, в зв`язку з чим довідка не є документом, підтверджуючим пільговий стаж. 
Крім того: відсутнє посилання на Список № 2, чинний на період роботи заявника; відсутні накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників. 
Також у цьому рішення зазначено, що страховий стаж позивача становить 37 років 04 місяці 14 днів; до страхового стажу зараховано всі періоди. 
Також судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем були додані наступні документи: довідку про навчання в СПТУ № 10 від 16.03.2026 № 138; трудову книжку НОМЕР_1 ; висновок про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах УПСЗН Чернігівської ОДА від 04.04.2004 № 14/2380; висновок якості атестації робочих місць за умовами праці УПСЗН Чернігівської ОДА від 02.03.2009 № 16-27/1390; висновок якості атестації робочих місць за умовами праці УПСЗН Чернігівської ОДА від 30.06.2015 № 08-27/6550; довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 09.03.2026 № 3 УНР; довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 09.03.2026 № 3 Домен-Буд; наказ про проведення атестації робочих місць від 21.08.2003 № 139 ВЧ НОМЕР_2 ; наказ про проведення атестації робочих місць від 15.01.2009 № 6 УНР 209; наказ про підсумки атестації робочих місць від 28.01.2009 № 19/1 УНР 209; довідка про перейменування військової частини від 27.10.2014 № 65; інші документи.
Зокрема, щодо періодів роботи позивача електрозварювальником, що не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком 2 період з 08.02.1996 – 08.06.2012 – наявні записи в трудовій книжці позивача №№ 9-14, зроблені відповідальною особою військової частиною НОМЕР_3 ; період роботи електрозварювальником в ТОВ «Домен-Буд» з 17.03.2014 – 01.03.2026 (де працює позивач й станом на зараз) – записи в трудовій книжці №№18,19, зроблені відповідною особою ТОВ «Домен-Буд».
ОСОБА_1 , вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову йому в призначенні пенсії, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначені статтею 114 Закону № 1058-IV та статтею 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ).
Так, відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема, чоловікам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць,- після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
Так відповідно до абзацу тридцять шостого статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-IV.
Приписами абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, згідно пункту «а» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В силу абзаців першого та другого пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно абзацу першого пункту 3 розділу «Документи, що підтверджують стаж роботи» Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених норм вбачається, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка, а додаткові дані для підтвердження трудового стажу можуть вимагатися лише у випадках, коли трудова книжка відсутня або в ній відсутній запис, або записи про періоди роботи є неправильними або неточними.
Так, на підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем була надана трудова книжка серії НОМЕР_1 , у якій щодо періодів роботи позивача електрозварювальником, що не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком 2 період з 08.02.1996 – 08.06.2012 – наявні записи в трудовій книжці позивача №№ 9-14, зроблені відповідальною особою військової частиною НОМЕР_3 ; період роботи електрозварювальником в ТОВ «Домен-Буд» з 17.03.2014 – 01.03.2026 (де працює позивач й станом на зараз) – записи в трудовій книжці №№18,19, зроблені відповідною особою ТОВ «Домен-Буд», також надано довідку про навчання в СПТУ № 10 від 16.03.2026 № 138; висновок про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах УПСЗН Чернігівської ОДА від 04.04.2004 № 14/2380; висновок якості атестації робочих місць за умовами праці УПСЗН Чернігівської ОДА від 02.03.2009 № 16-27/1390; висновок якості атестації робочих місць за умовами праці УПСЗН Чернігівської ОДА від 30.06.2015 № 08-27/6550; довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 09.03.2026 № 3 УНР; довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 09.03.2026 № 3 Домен-Буд; наказ про проведення атестації робочих місць від 21.08.2003 № 139 ВЧ НОМЕР_2 ; наказ про проведення атестації робочих місць від 15.01.2009 № 6 УНР 209; наказ про підсумки атестації робочих місць від 28.01.2009 № 19/1 УНР 209; довідка про перейменування військової частини від 27.10.2014 № 65; інші документи, з яких достеменно можна встановити, що позивач у відповідні періоди працював на посаді «електрозварювальника ручного зварювання».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгову пенсію» (далі – постанова № 10) робота по коду професії «23200000-19906» елктрозварювальник ручного зварювання – відноситься до професій, що дають право на пільгове призначення за Списком № 2.
Постанову СРСР №10 змінила постанова Кабінету Міністрів України від 11.06.1994 № 162 від 11.06.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі постанова № 162), яка втратила чинність 16.01.2003. Згідно з постановою № 162 робота по коду професії «23200000-19906» електрозварювальник ручного зварювання – відноситься до професій, що дають право на пільгове призначення за Списком № 2. 
На зміну постанови №162 Урядом було прийнято постанову від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі – постанова 36), яка втратила чинність 03.08.2016. Відповідно до постанови №36 - пункт 33 розділу XXXIII Загальні професії електрозварювальник ручного зварювання – відноситься до професій, що дають право на пільгове призначення за Списком № 2. 
На зміну постанови № 36 Урядом було прийнято постанову від 24.06.2016 № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі – постанова 461), яка є чинною на сьогоднішній день. Відповідно до постанови № 461, розділу XXXIII Загальні професії електрозварювальник ручного зварювання – відноситься до професій, що дають право на пільгове призначення за Списком № 2. 
Тобто наведені вище нормативно-правові акти змінювали форму, але суті не міняли, робота за професією «електрозварювальник ручного зварювання», відносилась і відноситься до переліку професій, що дають на пільгове призначення пенсії за віком по Списку № 2.
Крім того, для призначення пенсії позивачем було надано до територіального орану Пенсійного фонду України ряд документів, які стосувались атестації робочих місць, на яких працював позивач у відповідні періоди, зокрема висновки якості атестації робочих місць за умовами праці, накази про проведення атестації робочих місць, а також про підсумки атестації робочих місць, що вказує на те, що у відповідні періоди роботи позивача на посаді «електрозварювальним» роботодавцями згідно із вимог законодавства проводилась атестації цих робочих місць за умовами праці позивача.
Так, згідно із Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі – Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 атестація робочих місць проводиться на підприємствах, в організаціях, установах незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо вплинути на стан здоров`я працівників, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Приписами пункту 1.5 розділу 1 «Загальні положення» Порядку № 442 періодичність атестації встановлюється підприємством у колективному договорі, але не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника (власника) підприємства, організації.
Отже, своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівника і не може обмежувати його право на отримання пенсії.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 348/1079/17.
Відповідно до зазначених вище нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. 
Слід зазначити, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення. 
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
До того ж суд наголошує на тому, що навіть за умови непроведення чи несвоєчасного проведення атестації цих робочих місць за умовами праці, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
З урахування наведеного, суд відхиляє доводи відповідача, які стали підставою для незарахування позивачу до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 періоди роботи на посаді електрозварювальника відповідно до записів трудової книжки та наданих документів: з 08.02.1996 по 08.06.2012; з 17.03.2014 по 01.03.2026, тим більше через формальні недоліки, які полягають у відсутності окремих підписів на документах чи то реквізитів щодо номеру та дати. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач у спірні періоди з 08.02.1996 по 08.06.2012; з 17.03.2014 по 01.03.2026 виконував роботу, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списом № 2, проте ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно не зарахував їх , що є порушенням конституційного права позивача на його пенсійне забезпечення, та відповідно, вони мають має бути зарахований.
Суд зазначає, шо у пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Тому, оспорюване рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, є таким, що не відповідає критеріям, наведеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправним та підлягає скасуванню. 
Слід також зазначити, що позивач не може нести відповідальність за помилки, допущені адміністрацією підприємства при оформленні довідки.
Верховний Суд, зокрема у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 дійшов висновку, про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 № 28-2) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Вказані положення кореспондуються з положеннями частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV.
Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористалися.
Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закон № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Суд наголошує на тому, що у позивача наявні всі умови для прийняття відповідачем позитивного рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, оскільки він має необхідний вік, страховий стаж та пільговий стаж понад 12, 5 років на роботах по списку № 2.
Частиною третьою статті 46 Конституції України та частиною другою статті 7 Закону № 1058-IV визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суд зазначає, що частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх часткового задоволення у спосіб, визначений позивачем.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 18.06.2026 № 4521-2186-4297-6819 позивачкою під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1064, 96 00 грн, тому поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають судові витрати у розмірі 1064, 96 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.04.2026 № 254150040028 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 періоди роботи на посаді електрозварювальника відповідно до записів трудової книжки та наданих документів: з 08.02.1996 по 08.06.2012; з 17.03.2014 по 01.03.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2026 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1064, 96 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 18.06.2026 № 4521-2186-4297-6819. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13844159). 

Суддя Марія ДУБІНА