КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ справа №320/22624/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» з позовом до Київської митниці, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2023 №UA100340/2023/000066/2, від 24.11.2023 №UA100340/2023/000065/2, від 23.12.2023 №UA100340/2023/000068/2.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання зовнішньоекономічного договору № 04С від 11.02.2014, укладеного з компанією TotalEnergies Marketing Romania S.A., позивач ввіз на митну територію України моторні та трансмісійні оливи, які були задекларовані за митними деклараціями від 27.11.2023 № 23UA100340328248U4, від 28.11.2023 № 23UA100340328287U3 та від 12.12.2023 № 23UA100340329098U6.
Митну вартість товарів позивач визначив за основним методом - за ціною договору, відповідно до інвойсів та на умовах поставки FCA Brasov, із включенням до митної вартості витрат, передбачених частиною десятою статті 58 Митного кодексу України. Разом із митними деклараціями позивач подав зовнішньоекономічний договір і додаткові угоди до нього, інвойси, декларації митної вартості, транспортні документи, довідки про транспортні витрати, митні декларації країни відправлення, а також інші наявні документи.
Київська митниця не визнала заявлену митну вартість та прийняла оскаржувані рішення, якими визначила її за резервним методом з використанням інформації з автоматизованих інформаційних систем митних органів та митних декларацій щодо раніше оформлених товарів. Внаслідок коригування митної вартості сума додаткових митних платежів, за твердженням позивача, склала 185 025,76 грн.
Позивач зазначає, що товари були випущені у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України. Після митного оформлення товариство звернулося до митниці із заявами про перегляд рішень та надало додаткові документи, зокрема акти надання транспортних послуг, рахунки, платіжні інструкції, бухгалтерські довідки та документи щодо оплати товару. Проте листами від 26.03.2024 № 7.8-2/15-02/8.19/5339, № 7.8-2/15-02/8.19/5340 та № 7.8-2/15-01/8.19/5341 відповідач залишив рішення про коригування митної вартості без змін.
На переконання позивача, подані під час митного оформлення документи містили всі необхідні та достовірні відомості про ціну товарів і числові значення складових митної вартості, не містили розбіжностей чи ознак підробки, а тому підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості не було.
Позивач вважає необґрунтованими зауваження митниці щодо документального підтвердження транспортних витрат. Зазначає, що довідки про транспортні витрати, договори перевезення та транспортні накладні містили необхідні відомості, а після завершення перевезення митному органу були додатково надані акти виконаних робіт, рахунки, платіжні документи та бухгалтерські довідки.
Також позивач заперечує проти висновків митниці щодо неналежного оформлення прайс-листів, оскільки законодавством не встановлено обов`язкової форми, строку дії або переліку реквізитів такого документа. Відсутність у прайс-листі окремих відомостей, на думку товариства, не свідчить про недостовірність зазначеної в інвойсах ціни товару.
Щодо взаємозалежності продавця та покупця позивач зазначає, що сам по собі факт пов`язаності сторін зовнішньоекономічної операції не є підставою для невизнання ціни договору. Митний орган не навів конкретних обставин та доказів того, що така взаємозалежність вплинула на ціну ввезених товарів.
Окремо позивач наголошує, що митниця визначила митну вартість шляхом порівняння з товарами, які не були належним чином ідентифіковані як ідентичні або подібні до оцінюваних товарів. Коригування здійснено за середнім рівнем вартості товарів, об`єднаних одним кодом УКТ ЗЕД, без урахування їх торговельних марок, характеристик, виробника, асортименту, кількості, умов поставки та інших істотних умов відповідних зовнішньоекономічних операцій.
Позивач стверджує, що рішення про коригування митної вартості не містять належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості, детального опису використаних джерел інформації та пояснень щодо здійснених коригувань на обсяг партії, комерційний рівень, умови поставки й інші відмінності між оцінюваними товарами та товарами, митна вартість яких була використана для порівняння.
Крім того, на думку позивача, в оскаржуваних рішеннях не зазначено вичерпного переліку додаткових документів, за умови надання яких заявлена митна вартість могла бути визнана митним органом. Під час розгляду поданих після митного оформлення документів відповідач навів нові зауваження, які не були зазначені у вимогах про надання додаткових документів та в рішеннях про коригування митної вартості, зокрема щодо відсутності замовлень на товар, оформлення платіжних інструкцій, включення вартості прав інтелектуальної власності та місця фактичного завантаження товарів.
Позивач вважає, що наведені митницею зауваження мають формальний характер, ґрунтуються на припущеннях та не спростовують документально підтверджену ціну товарів. Відповідач не здійснив сукупної оцінки поданих документів, не навів обґрунтованих причин неможливості застосування основного методу визначення митної вартості та безпідставно перейшов до резервного методу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази по справі від позивача та відповідача.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що однією з основних підстав виникнення сумнівів є взаємозалежність продавця та покупця. Митниця зазначила, що компанії TotalEnergies Marketing Romania S.A. та ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» є дочірніми компаніями однієї групи, проте декларант не надав належних документів, які б підтверджували, що така пов`язаність не вплинула на ціну товарів. Зокрема, не було подано документів, передбачених частиною вісімнадцятою статті 58 Митного кодексу України, щодо порівняння заявленої вартості з вартістю операцій між непов`язаними особами або митною вартістю ідентичних чи подібних товарів.
Крім того, митниця послалася на неналежне документальне підтвердження транспортних витрат. За твердженням відповідача, надані довідки про транспортні витрати не давали можливості перевірити їх фактичний розмір, а окремі документи не містили достатніх відомостей про маршрут, перевізника, склад наданих послуг та витрати до місця ввезення товару на митну територію України.
Відповідач також звернув увагу на відмінності між зазначеним у контракті місцем поставки FCA та фактичним місцем завантаження товару, вказаним у транспортних документах. На думку митниці, за наданими документами було неможливо встановити, ким і за чий рахунок здійснювалося переміщення товару між цими пунктами та чи включені відповідні витрати до митної вартості.
Також митниця вважала неналежними прайс-листи, оскільки вони не містили достатніх відомостей щодо строку їх дії, умов та конкретного місця поставки, у зв`язку з чим не могли підтвердити дійсність заявленої ціни товарів.
Відповідач зазначив, що на письмові вимоги митного органу позивач не надав у повному обсязі витребувані додаткові документи, зокрема калькуляцію ціни, документи щодо операцій з непов`язаними покупцями, виписки з бухгалтерської документації, висновки щодо вартісних характеристик товарів та інші документи, які могли усунути сумніви митного органу.
На переконання митниці, додатково подані після випуску товарів документи також не усунули встановлених розбіжностей та не підтвердили можливості застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку із цим митниця залишила рішення про коригування митної вартості без змін.
Відповідач наголосив, що перехід до резервного методу було здійснено послідовно, у зв`язку з неможливістю застосування попередніх методів. Як джерела інформації використано раніше визнані митними органами митні вартості подібних товарів з інформаційних баз митниці.
На думку відповідача, коригування митної вартості в розрахунку на один кілограм відповідає положенням Митного тарифу України, яким основною одиницею виміру та обліку товарів визначено кілограм. Митниця заперечила твердження позивача про те, що коригування здійснено виключно за кодом УКТ ЗЕД, зазначивши, що джерелами коригування були товари з подібними характеристиками.
За таких обставин відповідач вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Митним кодексом України, а тому підстави для їх скасування відсутні.
ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» подало відповідь на відзив, у якій не погодилося з доводами Київської митниці та підтримало позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач зазначив, що спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками саме по собі не є достатньою підставою для витребування додаткових документів, невизнання заявленої митної вартості та переходу до другорядного методу її визначення. На думку позивача, профілі ризику мають інформаційний і рекомендаційний характер та не звільняють митний орган від обов`язку встановити конкретні розбіжності або відсутність відомостей у поданих документах.
Позивач стверджував, що у відзиві митниця фактично не надала оцінки його аргументам щодо кожного із зауважень, зазначених в оскаржуваних рішеннях, а переважно повторила мотиви рішень про залишення коригування митної вартості без змін.
На переконання позивача, митний орган безпідставно витребував повний перелік документів, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, не пояснивши, які саме розбіжності необхідно усунути та які складові митної вартості повинен підтвердити кожний з витребуваних документів.
Позивач наголосив, що подані ним документи щодо транспортних витрат, зокрема договори, довідки, рахунки, акти наданих послуг, платіжні інструкції та бухгалтерські довідки, у своїй сукупності підтверджували фактичний розмір витрат на перевезення товарів. 
Щодо відмінності між місцем поставки, зазначеним у контракті, та місцем завантаження товару позивач пояснив, що Крістіан розташований у повіті Брашов і фактично є передмістям Брашова. Крім того, позивач указав, що це зауваження вперше було наведено лише у відзиві, а не під час митного оформлення чи в оскаржуваних рішеннях.
Позивач також заперечив доводи митниці щодо взаємозалежності сторін. За його твердженням, сам факт пов`язаності продавця та покупця не свідчить про вплив таких відносин на ціну товарів. Саме митний орган мав надати письмове та конкретне обґрунтування такого впливу, однак цього не зробив. Відповідач не дослідив обставини продажу, не навів порівняльного аналізу цін та не зазначив доказів того, що заявлена ціна відрізняється від ціни, яка склалася б між непов`язаними особами.
На думку позивача, відповідач продовжив формувати нові підстави для невизнання митної вартості вже після прийняття оскаржуваних рішень. Зокрема, у відзиві було додатково зазначено про місце завантаження, документи щодо замовлення товару, оформлення платіжних документів та інші обставини, які не були покладені в основу рішень про коригування митної вартості.
Позивач повторно наголосив, що митницею не було належним чином обґрунтовано неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та послідовне незастосування інших другорядних методів.
Щодо резервного методу позивач зазначив, що митниця використала відомості про товари, які не були ідентичними або подібними до імпортованих товарів за торговельною маркою, технічними характеристиками, асортиментом, умовами поставки та комерційним рівнем. При цьому митний орган фактично встановив єдиний рівень митної вартості для різних товарів, об`єднаних одним кодом УКТ ЗЕД, що, на думку позивача, суперечить індивідуальному характеру визначення митної вартості кожного товару.
Позивач також зазначив, що оскаржувані рішення не містять належного розрахунку скоригованої митної вартості, опису товарів, які були використані як джерело інформації, та пояснень щодо коригування на відмінності в обсягах партії, умовах поставки та комерційних умовах.
Київська митниця подала заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила про помилковість доводів позивача та повторно просила відмовити у задоволенні позову.
Відповідач заперечив твердження позивача про те, що спрацювання профілів ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками стало основною або єдиною підставою для коригування митної вартості. Митниця зазначила, що спрацювання профілів ризику було лише додатковим фактором для поглибленої перевірки поданих документів, тоді як основними підставами стали встановлені розбіжності та неповнота відомостей.
Щодо місця поставки та завантаження товару відповідач указав, що Крістіан і Брашов є різними населеними пунктами, відстань між якими становить близько 11 км. За твердженням митниці, позивач не надав документів, з яких можна було б установити, ким, за чий рахунок та на яких умовах товар було переміщено з Крістіана до Брашова, а також чи були відповідні витрати включені до митної вартості.
Відповідач не погодився з позицією позивача щодо розподілу обов`язку доказування впливу взаємозалежності сторін на ціну товарів. Митниця зазначила, що у разі застосування першого методу декларант зобов`язаний повідомити про пов`язаність продавця та покупця та подати документи, передбачені частиною вісімнадцятою статті 58 Митного кодексу України. Позивач, за твердженням відповідача, не пояснив причин ненадання таких документів разом з митною декларацією.
Митниця наголосила, що саме декларант зобов`язаний підтвердити заявлене числове значення митної вартості об`єктивними, документально підтвердженими та обчислюваними даними, тоді як митний орган здійснює перевірку повноти та достовірності таких відомостей.
Щодо доводів позивача про встановлення єдиної вартості для товарів, об`єднаних одним кодом УКТ ЗЕД, відповідач зазначив, що відповідно до Митного тарифу України основною одиницею виміру товару є кілограм. Тому розрахунок митної вартості у вартості за один кілограм відповідає законодавству та є звичайною процедурою митного оформлення.
Митниця заперечила, що джерело коригування було обране виключно за кодом УКТ ЗЕД, та зазначила, що використовувалися відомості щодо товарів, подібних за характеристиками до оцінюваних товарів.
Відповідач також указав, що послідовно перейшов від основного до резервного методу визначення митної вартості у зв`язку з неможливістю застосувати попередні методи. На думку митниці, застосування резервного методу не вимагає повної тотожності торговельної марки, умов поставки та інших характеристик товарів, а передбачає використання раніше визнаних або визначених митними органами митних вартостей.
За твердженням відповідача, вимоги частини другої статті 64 Митного кодексу України було дотримано, оскільки скоригована митна вартість ґрунтувалася на раніше визнаних митних вартостях подібних товарів.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами. 
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37269229, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 172) зареєстроване в якості юридичної особи, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» на виконання зовнішньоекономічного договору №04С від 11.02.2014, укладеного із компанією TotalEnergies Marketing, Румунія, ввезено на митну територію України та задекларовано за митними деклараціями від 27.11.2023 №23UA100340328248U4, від 28.11.2023 №23UA100340328287U3, від 12.12.2023 №23UA100340329098U6 товари - «олива моторна» та «олива трансмісійна».
Разом з митними деклараціями ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» було надано документи на підтвердження заявленої митної вартості (зазначені у графі 44 митних декларацій).
Митна вартість товарів була заявлена за першим (основним) методом визначення митної вартості, відповідно до інвойсів - за ціною договору на умовах поставки FCA RO Brasov.
Однак відповідач своїми рішеннями від 29.11.2023 № UA100340/2023/000065/2, від 29.11.2023 № UA100340/2023/000066/2 та від 13.12.2023 № UA100340/2023/000068/2 відкоригував в усіх випадках митну вартість товарів декларанта за другорядним методом, використовуючи інформацію з баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, зокрема з митних декларацій від 13.10.2023 №23UA901020008474UO, від 12.09.2023 N23UA209140025008U3 митне оформлення по яких завершено.
Підстави оригування митної вартості товарів викладені у графі 33 цих рішень та загалом зводяться до висновку митного органу про те, що подані декларантом документи містили розбіжності й не містили всіх відомостей, необхідних для перевірки ціни товару та числових значень окремих складових митної вартості.
Щодо рішення від 29.11.2023 № UA100340/2023/000065/2, прийнятого за результатами контролю митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією від 27.11.2023 № 23UA100340328248U4, митний орган зазначив, що заявлена декларантом митна вартість не могла бути визнана відповідно до частини шостої статті 54 та частини другої статті 58 Митного кодексу України.
Першою підставою такого висновку відповідач визначив розбіжності у документах щодо перевезення товару. Зокрема, в автотранспортній накладній від 22.11.2023 № А820731 як перевізника зазначено PE Kyrylenko Valerii та проставлено його печатку, тоді як довідку про транспортні витрати від 22.11.2023 № 39 видано ПП «Буковина Трек», а договір про надання транспортно-експедиційних послуг укладено з ТОВ «Жевко Україна». На думку митниці, така сукупність відомостей не давала можливості встановити особу, яка безпосередньо здійснила перевезення оцінюваного товару, та перевірити фактичний розмір відповідних витрат.
Другою підставою вказано недоліки прайс-листа від 01.11.2023, який не містив конкретного місця поставки. У зв`язку із цим митний орган дійшов висновку, що цей документ не дає можливості перевірити дійсність заявленої ціни товару та її відповідність положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Третьою підставою митниця визначила неналежне документальне підтвердження транспортних витрат. У рішенні зазначено, що надана декларантом довідка про транспортні витрати не була достатньою для підтвердження цієї складової митної вартості. Митниця послалася на відсутність рахунка-фактури або акта виконаних робіт від виконавця транспортно-експедиційних послуг, платіжного документа, заявки на перевезення та калькуляції транспортних витрат із зазначенням маршруту, його протяжності, розподілу витрат до та після місця ввезення товару на митну територію України, а також тарифної ставки за одиницю ваги товару та кілометр маршруту.
Крім того, митний орган установив, що продавець TotalEnergies Marketing Romania S.A. та покупець ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» входять до групи компаній TotalEnergies SE. Водночас у декларації митної вартості не було зазначено про взаємозалежність сторін. На цій підставі митниця вважала, що існують обґрунтовані підстави припускати вплив взаємозалежності продавця та покупця на ціну товару, а подані документи не підтверджують формування ціни на умовах, які існували б між непов`язаними особами. 
За таких обставин митний орган дійшов висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору. Методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних товарів митниця визнала неприйнятними через відсутність необхідної інформації. Метод на основі віднімання вартості не застосовано у зв`язку з відсутністю відомостей про продаж в Україні ідентичних або подібних товарів непов`язаному покупцеві, а метод на основі додавання вартості - через відсутність інформації виробника про складові обчисленої вартості.
У результаті митну вартість визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Як джерело цінової інформації митниця використала митну декларацію від 13.10.2023 № 23UA901020008474U0, за якою оформлювалися моторні оливи походженням з Європейського Союзу. Для товару № 1 митну вартість скориговано з розрахунку 3,39 євро за один кілограм. 
Щодо рішення від 29.11.2023 № UA100340/2023/000066/2, прийнятого стосовно товарів, заявлених за митною декларацією від 28.11.2023 № 23UA100340328287U3, відповідач також зазначив про неможливість визначення митної вартості за основним методом через наявність розбіжностей та відсутність усіх необхідних відомостей.
Митниця вказала, що прайс-лист від 01.11.2023 не містив строку дії та конкретного місця поставки, тому, на її думку, не підтверджував дійсність цін, зазначених у рахунках-фактурах.
Окремі зауваження стосувалися транспортних витрат. Митний орган зазначив, що довідка про транспортні витрати та договір на транспортно-експедиційне обслуговування не давали змоги перевірити фактичний розмір цієї складової митної вартості, оскільки не було подано рахунка, акта виконаних робіт, банківського документа про оплату, заявки на перевезення та деталізованої калькуляції маршруту й тарифу перевезення.
За результатами аналізу додатково наданих документів митниця також установила, що у платіжних інструкціях від 01.11.2023 № 1066 та від 22.11.2023 № 1151 у реквізиті «Призначення платежу» було наведено посилання лише на зовнішньоекономічний контракт без зазначення конкретного інвойсу або специфікації. Відповідач вважав, що за таких умов неможливо однозначно співвіднести здійснені платежі з оцінюваною партією товару.
Також митниця врахувала лист позивача від 24.11.2023 № 42, яким було повідомлено про належність продавця та покупця до групи TotalEnergies SE. Хоча у декларації митної вартості було зазначено, що взаємозалежність не вплинула на ціну, митний орган вважав, що декларант не надав достатніх документів для підтвердження відсутності такого впливу, зокрема документів, передбачених частиною вісімнадцятою статті 58 Митного кодексу України. 
У зв`язку з цим митниця не застосувала основний метод визначення митної вартості. Методи за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів, а також методи на основі віднімання та додавання вартості не були використані через відсутність необхідних вихідних даних.
Митну вартість товарів № 2 та № 3 визначено за резервним методом із розрахунку 3,39 євро за кілограм. Джерелом інформації стала митна декларація від 13.10.2023 № 23UA901020008474U0, за якою було здійснено митне оформлення моторних олив походженням з Європейського Союзу. 
Щодо рішення від 13.12.2023 № UA100340/2023/000068/2, прийнятого за результатами контролю митної вартості товарів за митною декларацією від 12.12.2023 № 23UA100340329098U6, митний орган навів аналогічні за своїм характером підстави.
Так, митниця зазначила, що прайс-лист від 01.11.2023 не містив конкретного місця поставки, у зв`язку з чим не підтверджував дійсність заявленої ціни товару. Водночас у письмовій вимозі про надання додаткових документів митний орган додатково звертав увагу, що ціни у прайс-листі були визначені на листопад 2023 року, тоді як інвойс TTBVTL/4043239779 було складено 08.12.2023, тобто вже у грудні 2023 року.
Крім того, в автотранспортній накладній від 08.12.2023 № А092008 як перевізника зазначено ПП «Буковина Трек», тоді як договір про надання транспортно-експедиційних послуг було укладено з іншим суб`єктом господарювання - ТОВ «Жевко Україна». Відповідач вважав, що така невідповідність не дає можливості встановити особу, яка фактично здійснювала перевезення товару. 
Митний орган також визнав недостатньою довідку про транспортні витрати від 08.12.2023 № 47, оскільки разом із нею не було подано повного комплекту документів, який би давав можливість перевірити маршрут, вартість, умови та факт надання транспортних послуг, зокрема рахунка-фактури або акта виконаних робіт, платіжного документа, заявки на перевезення та калькуляції витрат.
Окремо митниця послалася на взаємозалежність продавця та покупця. Відповідно до листа позивача від 24.11.2023 № 42, TotalEnergies Marketing Romania S.A. і ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» є дочірніми компаніями TotalEnergies SE. Незважаючи на зазначення у декларації митної вартості того, що такі відносини не вплинули на ціну товару, митниця вважала, що декларант не надав достатніх доказів відсутності такого впливу.
Наведені обставини, за висновком митного органу, унеможливлювали перевірку повноти включення всіх складових до митної вартості та застосування першого методу її визначення. 
Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів, на основі віднімання та на основі додавання вартості митниця не застосувала через відсутність необхідних відомостей. Митну вартість товару № 1 визначено за резервним методом із розрахунку 3,39 євро за кілограм на підставі митної декларації від 13.10.2023 № 23UA901020008474U0, за якою було оформлено моторні оливи походженням з Європейського Союзу. 
Таким чином, спільними підставами прийняття всіх трьох оскаржуваних рішень відповідач визначив: недоліки прайс-листів; неповне, на його думку, документальне підтвердження транспортних витрат; розбіжності щодо осіб, залучених до перевезення товарів; неможливість співвіднести окремі платіжні документи з конкретними партіями товару; а також відсутність належного підтвердження того, що взаємозалежність продавця та покупця не вплинула на ціну товарів. Саме ці обставини стали підставою для відмови від застосування першого методу визначення митної вартості та переходу до резервного методу з використанням цінової інформації за раніше оформленою митною декларацією.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Відповідно до частин дванадцятої-двадцятої статті 58 МК України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
При продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.
У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у митного органу або подана декларантом інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.
Порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту й достовірність відомостей про заявлену митну вартість товарів; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у спірних рішеннях зазначено, що для підтвердження такої складової митної вартості, як транспортні витрати, декларантом надано довідку про транспортні витрати від 06.11.2023 № 707, №708, від 08.12.2023 №47 та договір № 09/12-21 від 09.12.2021 на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних шляхів, однак відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», вказаний документ не належить до переліку документів, які підтверджують вартість транспортування. Зазначені обставини, на переконання відповідача, не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.
Оцінюючи довід митного органу щодо неможливості підтвердження транспортних витрат, суд виходить з того, що предметом перевірки у цій частині є не формальна тотожність усіх осіб, зазначених у транспортних та експедиційних документах, а можливість встановити фактичний розмір витрат, які відповідно до частини десятої статті 58 МК України підлягають включенню до митної вартості товарів.
За умовами поставки FCA RO Brasov витрати на транспортування товару від місця передання товару продавцем до місця ввезення на митну територію України не включалися до ціни товару та підлягали врахуванню декларантом як окрема складова митної вартості. Саме тому позивач при митному оформленні подавав митному органу транспортні документи та документи, що містили відомості про вартість перевезення товару.
З матеріалів справи вбачається, що щодо митної декларації від 28.11.2023 № 23UA100340328287U3 позивач разом з митною декларацією подав, зокрема, договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 09/12-21 від 09.12.2021, довідку про транспортні витрати № 31 від 22.11.2023, CMR № А091090 від 21.11.2023, а також лист перевізника № 31 від 28.11.2023. Відомості про ці документи були внесені до графи 44 митної декларації. Позивач також зазначав, що страхування товару декларантом не здійснювалося, а імпорт товару не підлягав ліцензуванню. 
За змістом рішення про коригування митної вартості № UA100340/2023/000066/2 митний орган вважав недостатнім подання довідки про транспортні витрати та договору транспортно-експедиторського обслуговування, посилаючись на те, що для підтвердження таких витрат можуть подаватися рахунок-фактура або акт виконаних робіт від виконавця транспортно-експедиційних послуг, банківський платіжний документ, заявка на перевезення, акт виконаних робіт та калькуляція транспортних витрат із зазначенням маршруту, його протяжності та тарифної ставки. 
Разом з тим суд враховує, що наведений у Правилах заповнення декларації митної вартості перелік документів сформульований як орієнтовний, оскільки в ньому використано конструкцію “можуть належати”. Така конструкція не встановлює закритого переліку єдино допустимих документів і не позбавляє декларанта права підтверджувати транспортні витрати іншими документами, які містять необхідні відомості про маршрут, вартість, виконавця послуг, належність перевезення до конкретної партії товару та розподіл витрат до і після місця ввезення товару на митну територію України.
Крім того, після випуску товару у вільний обіг та з метою реалізації права, передбаченого частинами восьмою, дев`ятою статті 55 МК України, позивач звернувся до митного органу із заявою 190-R та додатково подав документи, яких об`єктивно не існувало на момент первинного митного оформлення, зокрема акт виконання робіт (надання послуг) № 292106 від 30.11.2023 на суму 65 931,03 грн транспортних витрат від місця завантаження до кордону України та по території України, рахунок на оплату № 2254 від 30.11.2023, платіжну інструкцію № 12 від 04.01.2024, бухгалтерську довідку № 14 від 01.03.2024, бухгалтерську довідку щодо сплати за товар від 07.02.2024 № 10, валютну заявку № 87 від 06.12.2023 та платіжну інструкцію в іноземній валюті № 1197 від 06.12.2023. При цьому позивач окремо зазначав, що платіжна інструкція № 12 від 04.01.2024 на загальну суму 1 330 170,02 грн включає вартість перевезення за актом № 292106 від 30.11.2023. 
Щодо митної декларації від 27.11.2023 № 23UA100340328248U4 митний орган у рішенні № UA100340/2023/000065/2, серед іншого, послався на те, що автотранспортна накладна від 22.11.2023 № А820731 містить найменування та відбиток печатки перевізника PE Kyrylenko Valerii, тоді як довідка про транспортні витрати від 22.11.2023 № 39 видана ПП «Буковина Трек», а контракт на надання транспортно-експедиційних послуг, за висновком митниці, укладено з ТОВ «Жевко Україна». З цих підстав відповідач вважав неможливим установити перевізника, який безпосередньо здійснив перевезення оцінюваного товару. 
Однак позивач у заяві R-193 пояснював, що найменування фактичного перевізника зазначене у графах 16 “Перевізник” та 23 “Підпис та штамп перевізника” CMR, а саме штампом “PE Kyryienko Valerii”. Крім того, для підтвердження транспортних витрат щодо цієї поставки позивач додатково подав акт надання послуг № 292105 від 30.11.2023 за договором № 09/12-21 на загальну суму 65 931,03 грн, у тому числі транспортні послуги поза межами митної території України на суму 32 000,00 грн, транспортні послуги на території України на суму 27 937,30 грн та експедиційну винагороду на суму 5 993,73 грн; рахунок на оплату № 2253 від 30.11.2023; платіжну інструкцію № 12 від 04.01.2024 на сплату послуг перевезення у листопаді 2023 року на загальну суму 1 330 170,02 грн, яка включає вартість перевезення за актом № 292105; а також бухгалтерську довідку № 14 від 01.03.2024 щодо розрахунків за договорами транспортно-експедиторського обслуговування. 
Щодо митної декларації від 12.12.2023 № 23UA100340329098U6 митний орган у рішенні № UA100340/2023/000068/2 також послався на недостатність довідки про транспортні витрати від 08.12.2023 № 47 та відсутність, на думку відповідача, повного комплекту документів, який би підтверджував маршрут, вартість, умови та факт надання транспортних послуг. 
На спростування цього зауваження позивач із заявою R-201 подав акт виконання робіт (надання послуг) № 305568 від 14.12.2023 на суму 67 866,89 грн транспортних витрат від місця завантаження до кордону України та по території України, рахунок на оплату № 2331 від 14.12.2023, платіжну інструкцію № 113 від 01.02.2024 на сплату послуг перевезення на загальну суму 723 908,79 грн, бухгалтерську довідку № 14 від 01.03.2024, бухгалтерську довідку щодо сплати за товар від 07.02.2024 № 10, валютну заявку № 2 від 04.01.2024 та платіжну інструкцію в іноземній валюті № 28 від 04.01.2024 з відміткою про сплату від 05.01.2024. Позивач зазначав, що загальна сума платіжної інструкції № 113 включала вартість перевезення за актом № 305568 від 14.12.2023. 
Отже, за кожною з трьох поставок позивач подав не лише первинні транспортні документи, наявні на момент митного оформлення, а й додаткові документи, складені після фактичного завершення відповідних перевезень: акти надання послуг, рахунки на оплату, платіжні інструкції та бухгалтерські довідки. Такі документи в сукупності давали можливість перевірити суму транспортних витрат, їх зв`язок із відповідною партією товару та факт включення таких витрат до митної вартості.
Суд також враховує, що залучення експедитором фактичного перевізника саме по собі не свідчить про недостовірність транспортних витрат. У господарській практиці транспортно-експедиторські послуги можуть передбачати організацію перевезення із залученням третіх осіб, а тому відмінність між експедитором, який виставляє рахунок та акт, і фактичним перевізником, зазначеним у CMR, не є самостійною підставою для висновку про непідтвердження транспортних витрат. Вирішальним є те, чи дозволяють подані документи ідентифікувати перевезення, партію товару, маршрут і суму витрат, що включається до митної вартості.
У цій справі митний орган, посилаючись на неповноту документального підтвердження транспортних витрат, не навів власного розрахунку, який би спростовував заявлені позивачем суми, не встановив наявності інших фактично понесених витрат на транспортування до місця ввезення товару на митну територію України, які не були включені до митної вартості, та не довів, що акти, рахунки, платіжні інструкції або бухгалтерські довідки стосуються інших перевезень чи інших партій товару.
Так само митниця не обґрунтувала, яким саме чином відсутність окремої заявки на перевезення або калькуляції з тарифною ставкою за один кілометр маршруту вплинула на правильність числового значення транспортної складової, якщо декларантом було подано документи, що містили конкретні суми витрат та підтверджували їх оплату або включення до загального платежу за транспортно-експедиторські послуги.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зауваження відповідача щодо транспортних витрат мають переважно формальний характер і не підтверджують заявлення позивачем неповних або недостовірних відомостей про митну вартість товарів. Наявність у митного органу сумнівів щодо форми або повноти окремих транспортних документів не звільняла його від обов`язку оцінити всі подані декларантом документи у сукупності та пояснити, які саме числові значення транспортної складової залишилися непідтвердженими після подання актів, рахунків, платіжних інструкцій і бухгалтерських довідок. Оскільки такого обґрунтування відповідач не навів, аргумент про непідтвердження транспортних витрат не може бути визнаний належною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
Також відповідачем було вказано, що автотранспортна накладна від 22.11.2023 A№820731 містить найменування та відбиток печатки перевізника РЕ Kyrylenko Valerii, проте довідка про транспортні витрати від 22.11.2023 № 39 видана ПП «Буковина Трек», а контракт на надання транспортно-експедиційних послуг укладено з ТОВ «Жевко Україна», у зв?язку з чим відсутня можливість встановлення перевізника, яким безпосередньо здійснено перевезення оцінюваного товару.
Разом з тим, найменування перевізника вказано в графах 16 «Перевізник» та 23 «Підпис та штамп перевізника» CMR - штампом «PE Kyryienko Valerii».
Відповідно до Договору на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних шляхів №09/12-21 від 09.12.2021 між ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» (Замовник) та ПП «Буковина Трек» (Виконавець): 
- Замовник доручає Виконавцю, який бере на себе зобов?язання, на невиключній основі, здійснювати міжнародні перевезення Товару з місця навантаження до місця доставки, а також всі необхідні операції та/або послуги з такою метою відповідно до умов и положень, викладених у Договорі (пункт 2.1.); 
- для кожної доставки Виконавець має забезпечити, щоб всі примірники транспортної накладної були підписані як Виконавцем, компетентними особами, уповноваженими ставити підпис на транспортній накладній у місці навантаження та місці доставки (пункт 4.2.2.);
- договір укладено в особистих інтересах;
- Виконавець не має права передавати, переступати або передовіряти, повністю або частково, у будь-якій формі, жодним третім сторонам всі або частину його зобов?язань згідно з Договором без попередньої письмової згоди Замовника (пункт 11.1.)
Позивачем зазначено, що до митної декларації 23UA100340328248U4 від 27.11.2023 помилково замість Договору на транспортно-експедиторське обслуговування зовнішньоторговельних шляхів №09/12-21 від 09.12.2021 між ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» та ПП «Буковина Трек» надано Договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1 IL між ТОВ «Тотал Енерджіс Маркетинг Україна» та ТОВ «Жефко Україна».
При цьому, митному органу разом з платіжними документами було надано бухгалтерську довідку, в якій чітко вказано, який саме платіжний документ стосується тих чи інших сплат за товар чи транспортно-експедиційні послуги. 
Аргументуючи свою позицію, відповідач посилається на порушення з боку позивача положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зазначаючи про наступне: «документів, передбачених умовами договору про надання транспортноекспедиційних послуг (заявка) та положеннями Наказу № 599 для підтвердження транспортних витрат від безпосереднього перевізника, декларантом не надано». 
Водночас суд зауважує, що якщо закон не визначає доказ/докази, яким/-ми має бути підтверджений розмір витрат на перевезення, то такі витрати можна підтвердити будь-якими доказами. Оскільки Митний кодекс України не визначив вид таких доказів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення товарів. 
Суд також відхиляє посилання митного органу на відсутність у прайс-листі строку дії або конкретного місця поставки як на самостійну підставу для невизнання митної вартості, оскільки прайс-лист не є основним документом, який відповідно до частини другої статті 53 МК України підтверджує ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар; таку функцію у спірних правовідносинах виконують насамперед контракт, інвойси та документи щодо відповідних складових митної вартості. 
Відсутність у прайс-листі окремих реквізитів могла б мати значення лише за умови, якщо митний орган довів би, що така обставина перешкоджає перевірці ціни, зазначеної в інвойсі, або свідчить про недостовірність саме ціни оцінюваної партії товару. Таких обставин відповідач не встановив.
При цьому суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17, згідно з яким до форми та змісту прайс-листів законодавство не встановлює спеціальних вимог; прайс-лист є документом довільної форми, тому неповнота його відомостей сама по собі не може бути підставою для коригування митної вартості. 
Суд окремо надає оцінку доводу відповідача про те, що продавець TotalEnergies Marketing Romania S.A. та покупець ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» є пов`язаними особами, а тому заявлена позивачем митна вартість не могла бути визнана за першим методом.
З матеріалів справи вбачається, що поставка товарів здійснювалася на виконання зовнішньоекономічного договору № 04С від 11.02.2014, укладеного між ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» та компанією TotalEnergies Marketing Romania S.A. Позивач задекларував товари за митними деклараціями від 27.11.2023 № 23UA100340328248U4, від 28.11.2023 № 23UA100340328287U3 та від 12.12.2023 № 23UA100340329098U6, визначивши митну вартість за першим методом - за ціною договору, відповідно до інвойсів та на умовах поставки FCA RO Brasov. Разом з митними деклараціями позивач подав документи, зазначені у графі 44 митних декларацій, зокрема контракт, додаткові угоди, інвойси, декларації митної вартості, транспортні документи, довідки про транспортні витрати, митні декларації країни відправлення та інші документи, які, на думку декларанта, підтверджували заявлену митну вартість. 
Підставою для сумнівів митного органу в цій частині став лист ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» від 24.11.2023 № 42, у якому позивач повідомив, що заводи TotalEnergies Lubrifiants у Бельгії та Франції, а також TotalEnergies Marketing Romania у Румунії, з якими у ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» укладені контракти про постачання продукції, є дочірніми компаніями TotalEnergies SE, так само як і ТОВ «ТоталЕнерджіс Україна». Саме з цього митний орган зробив висновок про існування взаємозалежності між продавцем і покупцем. 
При цьому з матеріалів справи вбачається, що ситуація щодо відображення взаємозалежності у деклараціях митної вартості не була однаковою за всіма трьома митними оформленнями. Щодо митної декларації від 27.11.2023 № 23UA100340328248U4 позивач пояснював, що взаємозалежність продавця TotalEnergies Marketing Romania S.A. та покупця ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» не була зазначена у декларації митної вартості виключно з технічної помилки декларанта, однак така обставина була розкрита самим позивачем у листі № 42 від 24.11.2023. Щодо інших оформлень позивач вказував, що у деклараціях митної вартості було зазначено про взаємозалежність продавця та покупця, але також зазначено, що така взаємозалежність не вплинула на ціну товару. 
У рішенні про коригування митної вартості від 29.11.2023 № UA100340/2023/000065/2 митний орган зазначив, що у декларації митної вартості не було відображено взаємозалежність продавця та покупця, а тому, з урахуванням інформації про належність продавця і покупця до групи TotalEnergies SE, у митного органу виникли обґрунтовані підстави вважати, що така взаємозалежність впливає на визначення митної вартості як дійсної митної вартості, сформованої між незалежними один від одного продавцем і покупцем. 
Водночас у рішенні від 13.12.2023 № UA100340/2023/000068/2 митний орган прямо зазначив, що хоча у декларації митної вартості взаємозалежність продавця та покупця була вказана, у митниці все одно є підстави вважати, що така взаємозалежність впливає на визначення митної вартості. 
Таким чином, в одному випадку митниця пов`язувала свої сумніви з невідображенням взаємозалежності в декларації митної вартості, а в іншому - з самим фактом наявності такої взаємозалежності, навіть не зважаючи на її декларування позивачем. 
Зміст наведених рішень свідчить, що митний орган фактично ототожнив наявність корпоративного зв`язку між продавцем і покупцем із впливом такого зв`язку на ціну товару. Однак такий підхід не відповідає змісту статті 58 Митного кодексу України. За цією нормою факт пов`язаності продавця і покупця сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної; у такому випадку мають бути досліджені саме обставини продажу та питання впливу взаємовідносин сторін на ціну оцінюваних товарів. Митний кодекс України також передбачає спеціальний механізм оцінки операцій між пов`язаними особами, зокрема можливість порівняння вартості операції з вартістю операцій щодо ідентичних або подібних товарів для експорту в Україну. 
Отже, для невизнання митної вартості за першим методом відповідач мав не лише встановити факт належності продавця та покупця до однієї групи компаній, а й навести конкретні фактичні дані, які свідчать, що саме ця пов`язаність вплинула на ціну оцінюваних товарів. Такими даними могли бути, зокрема, порівняння ціни оцінюваних товарів із ціною ідентичних або подібних товарів у продажах між непов`язаними особами, аналіз обставин формування ціни за договором, встановлення незвичних знижок, компенсацій, прихованих платежів, невключених складових митної вартості або інших умов, які не були б характерними для операції між незалежними суб`єктами.
Натомість у спірних рішеннях митниця не навела такого аналізу. Відповідач не зазначив, яка саме складова ціни товару є заниженою або не включеною до митної вартості внаслідок пов`язаності сторін; не порівняв заявлену позивачем ціну з ціною продажу таких самих або подібних товарів непов`язаним покупцям; не встановив наявності знижки, компенсації чи іншої економічної переваги, обумовленої належністю сторін до однієї групи компаній; не пояснив, чому інвойси, контракт, додаткові угоди, прайс-листи, транспортні документи, платіжні документи та подані після митного оформлення додаткові документи не дають можливості перевірити заявлену ціну.
Крім того, з відповіді на відзив вбачається, що позивач наголошував, що він під час митного оформлення не приховував корпоративну структуру групи, а навпаки надав митному органу відповідний лист, розкрив інформацію про структуру компаній і побудовану систему продажів. За твердженням позивача, митниця не надала належної оцінки цим відомостям і не сформулювала письмового обґрунтування, яке б підтверджувало реальний вплив взаємозалежності на ціну товару. 
Суд також враховує, що у відзиві відповідач посилався на положення договору № 04С, за якими ціна продажу товару встановлюється відповідно до чинного прайс-листа продавця, що діє на дату розміщення замовлення; поставка товару здійснюється на підставі замовлення покупця; порядок оформлення і приймання замовлень визначається додатком до договору. Водночас наведення цих умов договору саме по собі не доводить впливу взаємозалежності сторін на ціну товару. Такі умови лише описують звичайний порядок формування замовлення та визначення ціни за договором, але не свідчать про те, що ціна була сформована не на комерційних умовах або що вона відрізнялася від ціни, яка застосовувалася б у відносинах із непов`язаним покупцем. 
Так само не може бути самостійною підставою для невизнання митної вартості посилання митниці на ненадання декларантом розрахунку ціни, калькуляції або довідкової інформації щодо вартості ідентичних чи подібних товарів у країні-експортері. Такі документи можуть мати значення у разі, якщо митний орган навів конкретні письмові обґрунтування впливу взаємозалежності на ціну та запропонував декларанту надати документи, здатні усунути саме ці сумніви. Проте у цій справі відповідач фактично обмежився загальним посиланням на пов`язаність сторін, не конкретизувавши, які саме обставини продажу свідчать про вплив такої пов`язаності на ціну оцінюваних товарів.
З огляду на це суд відхиляє аргумент відповідача про те, що належність продавця та покупця до однієї групи компаній автоматично унеможливлювала застосування першого методу визначення митної вартості. Взаємозалежність сторін є юридично значимою обставиною, яка може бути підставою для поглибленої перевірки митної вартості, однак вона не замінює собою доказів впливу такої взаємозалежності на ціну товару.
У цій справі митний орган не довів, що ціна, зазначена в інвойсах TotalEnergies Marketing Romania S.A., була занижена внаслідок корпоративного зв`язку з покупцем; не встановив, що будь-які платежі на користь продавця або пов`язаних із ним осіб не були включені до митної вартості; не навів порівняння з операціями між непов`язаними особами; не зазначив, які саме документи, подані позивачем, є недостовірними в частині ціни товару.
За таких обставин сам факт корпоративної пов`язаності TotalEnergies Marketing Romania S.A. та ТОВ «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна», підтверджений листом позивача від 24.11.2023 № 42, не доводить невідповідності заявленої митної вартості вимогам статті 58 МК України та не може бути достатньою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості. Висновок митного органу про вплив взаємозалежності сторін на митну вартість має характер припущення, оскільки не підтверджений конкретними доказами, розрахунками або аналізом обставин продажу оцінюваних товарів.
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України, а саме статтею 53, заборонено.
Водночас, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 815/5791/17.
Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та достовірними доказами.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірних рішень відповідача вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що також є підставою для скасування оскаржуваних рішень відповідача.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі референтної митної декларації, зазначеної в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів, є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
При цьому суд зауважує, що правомірність рішення про коригування митної вартості оцінюється насамперед за мотивами, які були покладені митним органом в основу такого рішення на момент його прийняття та відображені у самому рішенні. Подальше наведення митницею додаткових міркувань у листах за результатами розгляду заяв декларанта не може замінити або доповнити обов`язкове мотивування рішення про коригування митної вартості, передбачене частиною другою статті 55 МК України. Такі листи можуть оцінюватися судом як доказ позиції відповідача, але не можуть виправити відсутність належного обґрунтування в самому індивідуальному акті.
Наведені відповідачем правові позиції Верховного Суду не спростовують висновку суду у цій справі, оскільки стосуються ситуацій, у яких митним органом були встановлені конкретні розбіжності або об`єктивна неможливість перевірити заявлену митну вартість за поданими документами. Натомість у цій справі митниця не довела, що встановлені нею зауваження щодо прайс-листів, транспортних документів та пов`язаності сторін унеможливлювали перевірку ціни товару за контрактом та інвойсами або свідчили про невключення до митної вартості конкретної обов`язкової складової.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним (резервним) методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу на те, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 29.11.2023 №UA100340/2023/000066/2, від 24.11.2023 №UA100340/2023/000065/2, від 23.12.2023 №UA100340/2023/000068/2, у той час як правильними реквізитами спірних рішень є: від 29.11.2023 №UA100340/2023/000065/2, від 29.11.2023 № UA100340/2023/000066/2 та від 13.12.2023 № UA100340/2023/000068/2.
Вказану невідповідність суд розцінює як технічну помилку, допущену позивачем при складанні тексту позовної заяви, яка не впливає на правильність вирішення даної справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 9084,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №536 від 19.05.2024.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці.
Крім того, позивачем також заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які, з урахуванням уточненої заяви, складають 64 674,12 грн., з приводу чого суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі Закон 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Позивач зазначив, що під час подання позовної заяви ним заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести на професійну правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи у розмірі сумі еквівалентній 1600 євро (за курсом НБУ) в межах 21 години роботи Адвокатського об`єднання над справою та витрат на судовий збір в сумі 9 084,00 грн. 
Згідно з Актом надання послуг від 26.09.2024 № 29, рахунку на Адвокатському об`єднанню оплату № 36 від 26 вересня 2024 року, заключної виписки про оплату наданої правової допомоги за період 03.10.2024, фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках справи № 320/22624/24 в суді першої інстанції склали 64 674,12 грн. 
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надав суду такі докази: 
- Договір про надання професійної правничої допомоги № 1 від 24.01.2024 р. з Додатком №1 від 24.01.2024; 
- Заключна виписка за період 03.10.2024 по 03.10.2024; 
- Акт надання послуг № 29 від 26 вересня 2024 року; 
- Додаток до Акту надання послуг № 29 Облік робочого часу; 
- Рахунок на оплату № 36 від 26 вересня 2024 року.
Відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідачем вказано, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами). 
Відповідач стверджує, що зазначені в додатку до акта послуги фактично дублюють одна одну і зводяться до надання лише однієї послуги - підготовка позовної заяви клієнта про визнання протиправним та скасування рішення митного органу. При цьому, адвокатом не вчинялися інші, окрім як написання позовної заяви до суду, дії з метою захисту інтересів позивача, адвокатом не здобуто жодних додаткових доказів по справі, фактично написано позовну заяву та прикладено документи митного оформлення. 
Відповідач звернув увагу суду на те, що судове провадження здійснюється у спрощеному порядку, що не вимагає від адвоката брати участь у судових засіданнях. 
На думку митного органу, заявлені позивачем до відшкодування витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. 
Крім того, адвокатом здійснюється захист інтересів позивача і в аналогічних справах, і позовні заяви по ним є ідентичними (320/25841/24, 320/33890/24, 320/33893/24, 320/42166/24, 320/37588/24, 320/45943/24 тощо ), що свідчить про те, що написання позовної заяви по справі не вимагає по-новому шукати правові позиції судів, аналізувати нормативно-правову базу тощо.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 64 674,12 грн. на предмет їх співмірності на підставі заявленого відповідачем клопотання, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 91919350) зауважив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу суд враховує: чи є достатньої складною дана справа; яка кількість епізодів правовідносин підлягала дослідженню та правовому аналізу; чи значний обсяг законодавства регулює правовідносини, що склалися; чи наявна та чи є усталеною практика розгляду судами подібних спорів; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20.
Суд враховує, що предметом розгляду у цій справі є три рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.11.2023 №UA100340/2023/000066/2, від 24.11.2023 №UA100340/2023/000065/2, від 23.12.2023 №UA100340/2023/000068/2.
Практика розгляду спорів зазначеної категорії є досить поширеною та сталою, сформованою на підставі правових висновків Верховного Суду, що, у свою чергу, не потребує значних зусиль для розв`язання цієї справи.
За наслідками здійсненої оцінки розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 134 КАС України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції. 
Суд зазначає, що дана справа не є достатньо складною в порівнянні з розміром витрат (64 674,12 грн.) та стосувалася надання юридичної оцінки правомірності дій контролюючого органу при коригуванні митної вартості імпортованих товарів.
На підставі цього, проаналізувавши надані докази, враховуючи критерій співмірності, обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення заявленої суми судових витрат на правову допомогу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з 64 674,12 грн до 15000,00 грн, що є співмірним з обсягом наданої правничої допомоги під час розгляду справи в суді.
У зв`язку з цим, керуючись принципами добросовісності, справедливості та розумності, суд вважає за доцільне частково задовольнити заяву представника позивача та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.11.2023 №UA100340/2023/000065/2, від 29.11.2023 № UA100340/2023/000066/2 та від 13.12.2023 № UA100340/2023/000068/2.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТоталЕнерджіс Маркетинг Україна» (код ЄДРПОУ 37269229, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 172) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судовий збір в розмірі 9084,00 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят чотири грн 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.