ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2549/26 Справа № 212/8929/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 вересня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання    Примак Н.М.,
за участю:
захисника адвоката       Чапали Ж.В.,
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Чапали Ю.О., діючго в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, та підданно адміністративному стягненню на підставі статті 36 КУпАП у межах санкції ст. 122-4 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,
в с т а н о в и л а:
постановою Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2026 року вирішено питання про об`єднання справ та встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 680409 від 31 травня 2026 року водій ОСОБА_1 31 травня 2026 року о 15 годині 10 хвилин у м. Кривому Розі, на вул. Бориса Грінченка, 27, керуючи транспортним засобом, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості, не вжив заходів для її зменшення та здійснив наїзд на бетонний паркан. Унаслідок ДТП паркан отримав механічні пошкодження, у зв`язку із чим КП «КБЛПД» ДОР завдано збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР України. Відповідальність передбачено ст. 124 КУпАП.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 680416 від 31 травня 2026 року водій ОСОБА_1 31 травня 2026 року о 15 годині 10 хвилин залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, а саме місце наїзду на бетонний паркан у Покровському районі міста Кривого Рогу, на вул. Бориса Грінченка, біля буд. 27, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України. Відповідальність передбачено ст. 122-4 КУпАП.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 680388 від 31 травня 2026 року водій ОСОБА_1 31 травня 2026 року о 15 годині 10 хвилин у м. Кривому Розі, на просп. 200-річчя Кривого Рогу, керував транспортним засобом Scoda, д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, поведінкою, що не відповідає обстановці, почервонінням шкірного покриву обличчя. Водій відмовився від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager на місці та в закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Відповідальність передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Чапала Ю.О., діючи в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити постанову в частині призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122-4, 124 КУпАП, виключити з постанови адміністративне стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру адміністративного стягнення за ст. 122-4, 124 КУпАП, не врахував у повному обсязі характер вчинених правопорушень, ступінь вини ОСОБА_1 , його особу, поведінку після дорожньо-транспортної пригоди, добровільне усунення заподіяної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин та інші обставини, які мають істотне значення для індивідуалізації адміністративного стягнення.
Звертає увагу, що дорожньо-транспортна пригода стала наслідком необережної помилки під час керування транспортним засобом. На відповідній ділянці дороги була вибоїна, яку ОСОБА_1 намагався безпечно об`їхати, однак неправильно оцінив дорожню обстановку та траєкторію руху, унаслідок чого здійснив наїзд на бетонну огорожу. Таким чином, дорожньо-транспортна пригода стала наслідком помилки під час виконання маневру, а не свідомого чи злісного ігнорування Правил дорожнього руху.
Наголошує, що ОСОБА_1 щиро шкодує про те, що сталося, визнає неправомірність своєї поведінки та усвідомлює наслідки допущеної помилки.
Зауважує, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 добровільно вжив заходів для повного усунення заподіяної шкоди. При цьому ним не просто здійснено ремонт пошкодженої бетонної огорожі, а й за власний рахунок придбано нову рівноцінну секцію огорожі та організовано виконання необхідних робіт із демонтажу пошкодженої секції, встановлення нової та повного відновлення огорожі. Таким чином, ОСОБА_1 фактично повністю усунув наслідки дорожньо-транспортної пригоди без будь-якого примусу з боку суду або іншого органу. КНТ «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР надало письмові пояснення, відповідно до яких матеріальні претензії до ОСОБА_1 відсутні.
Вказує, що залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди не було пов`язане з наміром приховати факт дорожньо-транспортної пригоди, знищити або приховати докази чи уникнути відшкодування заподіяної шкоди. ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, для нього це був перший подібний випадок. Безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди він перебував у стані сильного душевного хвилювання, розгубленості та емоційного потрясіння й неправильно оцінив характер події. При цьому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілих не було, зіткнення з іншим транспортним засобом не відбулося, а пошкоджено було лише бетонну огорожу. Саме внаслідок такого сприйняття ситуації ОСОБА_1 помилково вирішив, що необхідності викликати працівників поліції та залишатися на місці події немає.
Наголошує, що після події ОСОБА_1 не приховував транспортний засіб, не заперечував своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, не намагався спотворити обставини події та, навпаки, після усвідомлення заподіяної шкоди добровільно вжив заходів для її повного усунення. Подальша поведінка ОСОБА_1 об`єктивно свідчить про відсутність у нього наміру ухилитися від виконання обов`язків, пов`язаних із наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначає, що мотивувальна частина постанови свідчить про внутрішню суперечливість підходу суду першої інстанції. З одного боку, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні у справі докази не дають змоги встановити стан ОСОБА_1 саме на момент керування транспортним засобом, у зв`язку із чим провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито. З іншого боку, під час визначення виду стягнення за ст. 122-4, 124 КУпАП суд фактично виходив із припущення про те, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП саме для того, щоб унеможливити встановлення працівниками поліції його стану під час ДТП.
Зауважує, що висновок про те, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП саме з метою уникнення відповідальності та унеможливлення встановлення свого стану під час ДТП, не випливає із сукупності достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою доказів. Навпаки, встановлені матеріалами справи обставини свідчать про те, що після події ОСОБА_1 не приховував своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, добровільно усунув її наслідки та повністю відновив пошкоджену огорожу. Таким чином, його подальша поведінка не підтверджує висновку про прагнення уникнути відповідальності, а навпаки, свідчить про усвідомлення наслідків своєї помилки та бажання їх усунути.
Звертає увагу, що суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує відповідальність, добровільне усунення ОСОБА_1 заподіяної шкоди, однак фактично не надав належного значення тому, що шкоду було усунуто повністю, добровільно та за власний рахунок, а потерпіла сторона підтвердила відсутність матеріальних претензій.
Вказує, що ОСОБА_1 також позитивно характеризується за місцем роботи, де працює з 2017 року. За час роботи він зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований та кваліфікований працівник, сумлінно виконує свої обов`язки, користується авторитетом серед колег і довірою керівництва. За весь період роботи порушень трудової дисципліни не допускав. За особистими якостями характеризується як тактовна, врівноважена, порядна та самокритична особа, здатна визнавати власні помилки та робити з них висновки. Вчинення адміністративних правопорушень у цій справі є поодиноким випадком і не характеризує ОСОБА_1 як особу, схильну до систематичного або злісного порушення законодавства у сфері безпеки дорожнього руху.
Наголошує, що суд першої інстанції не встановив жодної обставини, яка обтяжує відповідальність.
Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, надані стороною захисту, оскільки сам по собі факт відсутності на фотографії цифрових відомостей про дату та час її створення не свідчить про те, що зафіксованої на ній дорожньої обстановки не існувало у період між ДТП та відновленням огорожі. Судом не встановлено жодної обставини, яка свідчила б про те, що відповідна вибоїна виникла вже після дорожньо-транспортної пригоди.
Зауважує, що подані працівниками поліції адміністративні матеріали, окрім протоколів про адміністративні правопорушення та рапортів патрульних поліцейських, не містили об`єктивних доказів, які самостійно підтверджували б причетність ОСОБА_1 до події, встановлення потерпілої сторони, отримання пояснень особи, яка безпосередньо спостерігала подію, факт та розмір заподіяної шкоди, пошкодження саме цієї секції огорожі за обставин, викладених у протоколі, або те, що виявлений номерний знак було знайдено саме на місці пошкодження огорожі. Письмові пояснення представника установи, на які міститься посилання у матеріалах справи, було надано вже під час судового розгляду та направлено до суду 03 серпня 2026 року. При цьому в матеріалах, складених безпосередньо після ДТП, відсутні первинні пояснення особи, яка безпосередньо спостерігала подію або здійснювала фіксацію завданої шкоди. За таких обставин доказова картина справи значною мірою сформувалася саме внаслідок добровільної поведінки ОСОБА_1 , який не заперечував обставин події, не уникав встановлення своєї причетності та надалі за власний рахунок фактично усунув її наслідки, понісши для цього істотні матеріальні витрати, притому що розмір первісно заподіяної шкоди документально навіть не визначався.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Чапалу Ж.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до положень частини 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Як убачається з апеляційної скарги, висновки суду щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стороною захисту не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються. Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП.
За змістом статей 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, лише якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Виходячи із цього, суд під час ухвалення рішення зобов`язаний викласти у постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини вчинення такого правопорушення, які суд визнав доведеними або які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Однак, як установлено судом апеляційної інстанції, суддею Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області не встановлено обставин справи, а в оскаржуваному рішенні лише міститься посилання на протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП. У мотивувальній частині судом першої інстанції фактично не встановлено обставин справи та не досліджено факту вчинення адміністративних правопорушень. Взагалі не зазначено обставин, безпосередньо встановлених судом, а лише викладено зміст протоколів, при цьому особу визнано винуватою.
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюються одними особами, а прийняття рішення по суті - іншими. Незалежно від того, чи має така попередня діяльність офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати та переконатися в тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, наявна. Суд, який здійснює судовий розгляд, не має права обмежитися наданими фактами без їх власної оцінки.
З огляду на зазначене такі істотні порушення мають наслідком скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у частині інкримінованих йому правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, апеляційний суд установив, що 31 травня 2026 року о 15 годині 10 хвилин у м. Кривому Розі, на вул. Бориса Грінченка, 27, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості, не вжив заходів для її зменшення та здійснив наїзд на бетонний паркан. Унаслідок ДТП паркан отримав механічні пошкодження, у зв`язку із чим КП «КБЛПД» ДОР завдано збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР України. Відповідальність передбачено ст. 124 КУпАП.
Крім того, 31 травня 2026 року о 15 годині 10 хвилин ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, а саме місце наїзду на бетонний паркан у Покровському районі міста Кривого Рогу, на вул. Бориса Грінченка, біля буд. 27, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України. Відповідальність передбачено ст. 122-4 КУпАП.
Факт вчинення адміністративних правопорушень та винуватість ОСОБА_1 у їх вчиненні підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 680409 від 31 травня 2026 року за ст. 124 КУпАП; 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 680416 від 31 травня 2026 року за ст. 122-4 КУпАП; 
- схемою місця ДТП та фототаблицею місця ДТП; 
- довідкою про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами; 
- рапортом інспектора ППП у м. Кривому Розі Литвиненко В.; 
- поясненнями КНТ «ДБКЛПД» ДОР від 03 серпня 2026 року, у яких зазначено, що 31 травня 2026 року близько 15 години 00 хвилин черговий лікар та медичний персонал виявили пошкодження бетонного паркану лікарні. Біля утвореного пролому лежав номерний знак автомобіля НОМЕР_1 . Медичний персонал викликав наряд поліції та надав пояснення. Унаслідок порушення ПДР було пошкоджено бетонну плиту паркану лікарні, у нижній частині якого утворився пролом. Зазначена плита стала непридатною для використання та могла в будь-який момент обвалитися і заподіяти шкоду працівникам, відвідувачам та пацієнтам лікарні. 22 липня 2026 року ОСОБА_1 відновив паркан - установив блок бетонної плити, яку було пошкоджено, а 31 липня 2026 року здійснив укріплення встановленої плити, тому КНТ «ДБКЛПД» ДОР претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 не має; 
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських № 475173, 475164, 475243. 
У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що під час оцінки доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом установлено, що матеріали справи містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3 «б», 2.10 «а» ПДР України. Порушення вказаних вимог ПДР України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та залишенням місця ДТП.
Вказані докази апеляційний суд бере до уваги, оскільки вони не викликають сумнівів чи суперечностей та підтверджують обставини, що підлягають з`ясуванню під час розгляду справи відповідно до ст. 280 КУпАП.
Апеляційний суд не має підстав вважати ці докази отриманими з порушенням установленого законом порядку.
Будь-яких доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, апеляційному суду не надано. Крім того, наведені обставини та винуватість ОСОБА_1 стороною захисту не оспорюються.
Разом із тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , апеляційний суд позбавлений можливості його застосувати, оскільки відповідно до ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення. Вказана норма не містить винятків для правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, 124 КУпАП, 31 травня 2026 року. Отже, на час постановлення судом апеляційної інстанції нового рішення сплив строк накладення адміністративного стягнення за вказані адміністративні правопорушення.
У зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості накладеного адміністративного стягнення внаслідок його суворості апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за ст. 122-4, 124 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись статтями 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Чапали Ю.О., діючого в інтересах ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, - задовольнити частково.
Постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, - скасувати та постановити нову постанову.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА