Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/2532/25 
Провадження № 2/943/647/2026 
22 липня 2026 року м. Буськ
Буський районний суд Львівської області
в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М. 
при секретарі Пирка В.М.
за участі представника позивача Ігнат О.І.
представника відповідачів Худзіка АМ.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську цивільну справу за позовом Буського дитячого будинку «Добре серце» в особі директора ІГНАТ Олесі Іванівни в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи Служби у справах дітей Буської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :
Буський дитячий будинок «Добре серце» в особі директора Ігнат Олесі Іванівни звернувся до суду з заявою про позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивує тим, що молодший син відповідачів ОСОБА_6 перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей Буської міської ради. За розпорядженням голови Золочівської райдержадміністрації від 19.10.2022 року, ОСОБА_6 переведено з комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1» на виховання в Буський дитячий будинок «Добре серце» в с. Новий Милятин, за заявою його батьків. Причина взяття на облік - неналежне виконання батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків. До Будинку дитини № 1 син відповідачів був направлений за розпорядженням голови Буської райдержадміністрації від 09 грудня 2019 року N? 260. Попередньо малолітній ОСОБА_6 перебував практично з дня народження у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей Львівської обласної клінічної лікарні. Батьки дитини жодного разу не навідувались ні до відділення патології
Львівської обласної клінічної лікарні, де хлопчик перебував майже два місяці, ні до комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини N? 1», термін перебування у якому становив три роки, не спілкувались ні з персоналом, ні з дитиною, не цікавились станом здоров?я, рівнем фізичного розвитку, не купували подарунків, не вітали зі святами.
Під час першого відвідування ОСОБА_6 матір?ю ОСОБА_8 в Доброму серці, він не сприйняв її і розплакався. Орган опіки та піклування Золочівська райдержадміністрація вже зверталася із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо їхнього сина ОСОБА_6 , проте директор дитячого будинку подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, надавши батькам дитини можливість виправити ситуацію з виконанням обов?язків щодо виховання дитини. Однак, батьки не скористалися цією можливістю. Батько та мати не переставала зловживати спиртними напоями, ніде не працюючи і не надаючи дитині ніякої підтримки - ні моральної, ні матеріальної, не покращивши жодним чином своїх умов проживання, не проявляючи бажання забрати дитину додому хоча б на вихідні чи святкові дні. ОСОБА_6 постійно запитує про батьків, часто плаче з цього приводу. Дитина запитує чому батьки не забирають його додому, не передають йому гостинці.
Представник позивача Ігнат О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить такі задоволити, додала, що після надання батькам можливості виправлення, відповідачі таким шансом не скористалися, не змінили своє відношення до сина, лише кілька разів приїжджали до нього в дитячий будинок на короткий термін, привозили солодощі та газовану воду. Коли ОСОБА_6 хворів та лежав в лікарні 10 днів, мати там його відвідала лише один раз. За час розгляду даної справи в суді батько дитину не відвідував, мати приїхала один раз в дитячий будинок, на випускний в садочку, за проханням виховательки.
Представник відповідачів, адвокат Худзік А.М. позовні вимоги визнав частково, показав, що матір ОСОБА_10 слід позбавити батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , оскільки вона його з народження додому не забрала, залишила в лікарні, потім дитячому будинку, не піклувалася про нього належним чином. Щодо батька ОСОБА_11 , просить не позбавляти його батьківських прав відносно сина, оскільки він періодично працює, та за недостатністю доказів щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків.
Представник Служби у справах дітей Буської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, також подала висновок про доцільність позбавлення відповідачів відносно сина ОСОБА_6 .
Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідачі перебувають в зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.10.2019, батьком записаний ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_4 .
Син сторін ОСОБА_6 народився недоношеним, тому з моменту народження перебував тривалий час в лікарні, під наглядом лікарів. З пологового будинку батьки дитину не забрали.
Згідно розпорядження Буської районної державної адміністрації № 260 від 09.12.2019 року, малолітньому ОСОБА_6 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано на виховання в комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1», на повне державне утримання, без оплати батьків.
За розпорядженням Золочівської районної військової адміністрації № 71 ВА від 19.10.2022 року, малолітнього ОСОБА_6 , у зв`язку з досягненням 3-х річного віку, переведено з комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1» до Буського дитячого будинку «Добре серце».
Наказом директора Буського дитячого будинку «Добре серце» № 28 від 25.10.2022 року ОСОБА_6 зарахований до числа вихованців дитячого будинку, де перебуває по даний час.
Згідно обліково - статистичної карти Служби у справах дітей Буської міської ради № 0384431 від 10.02.2021 року дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина взяття на облік - ухилення батьками від виконання своїх батьківських обов`язків, батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - не працюють, дитину не утримують, зловживають алкоголем.
Як вбачається з довідки про склад сім`ї відповідачів, виданої виконавчим комітетом Буської міської ради № 16 від 09.01.2026 року, вони проживають (зареєстровані) в житловому будинку в с. ожидів АДРЕСА_1 . Голова домогосподарства ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачі - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживає без реєстрації) та троє дітей відповідачів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований, але проживає в дит.будинку «Добре серце»).
Відповідачі неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (сімейні скандали), за місцем спільного проживання, зокрема, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та часто на очах дітей. Так, ОСОБА_4 . Буським районним судом притягувалася до адмінвідповідальності 14.09.2018 року за ст. 173-2ч.2 КУпАП (справа № 440/1915/18), 14.09.2018 року за ст. 173-2ч.2 КУпАП (справа № 440/1916/18) та 13.03.2025 року за ст. 173-2ч.1 КУпАП (справа № 943/410/25). ОСОБА_5 притягувався Буським районним судом до адміністративної відповідальності 19.03.2018 року за ст. 173-2ч.1 КУпАП (справа № 440/433/18), 14.09.2018 року за ст. 173-2ч.2 КУпАП (справа № 440/1917/18), 20.11.2020 року за ст. 173-2ч.1 КУпАП (справа № 943/2169/20), 01.11.2021 року за ст. 173-2ч.2 КУпАП (справа № 943/2068/21) та 19.09.2022 року за ст. 173-2ч.2 КУпАП (справа № 943/1148/22). Такі дії відповідачів суд розцінює як систематичну умисну поведінку, неодноразово, в стані алкогольного сп`яніння, в присутності дітей, що негативно впливає на дітей, їх розвиток та психологічний стан.
Згідно звіту практичного психолога Ірини Рибачок № 185 від 15.05.2026 року щодо відносин ОСОБА_6 з сім`єю, зробленого на основі збору психологічного анамнезу ставлення вихованця до можливого повернення в сім`ю та опрацювання матеріалів психологічних діагностик емоційного стану вихованця, рівня розвитку та психологічних процесів. З ОСОБА_6 було проведено кілька діагностичних методик, зокрема його ставлення до сім`ї та батьків та щодо можливого повернення в сім`ю. У дитини виявлено нестабільний психологічний стан дитини, він перебуває у стані постійного очікування, тривоги та невпевненості. Після відвідин батьків у вихованця спостерігається гіперчутливість до оточення, дитина може плакати та вередувати. При рідких відвідуваннях дитини у закладі, батьки не займались із хлопчиком, не проявляли зацікавленості та ініціативи у його розвитку. Не цікавились у вихователів та адміністрації закладу, чи займається ОСОБА_6 із необхідними спеціалістами. Дитина немає відчуття стабільності та безпеки у майбутньому, через постійні обіцянки батьків забрати хлопчика додому дитина перебуває у нестійкому психологічному стані, часто фантазує про минуле та майбутні контакти з батьками. ОСОБА_6 не сприймає батьків як об?єктів для отримання емоційної стабільності, любові та підтримки. В його розумінні батьки потрібні, щоб купити солодощі, смаколики та газовані напої. Для дитини не є принциповим те, щоб його забрали обов?язково саме ці батьки, які приходять до нього. 
За результатами спілкування із вихователями дитячого будинку, психолог зазначила, що дитина згадує про батьків особливо у ті моменти коли у закладі проходять святкові заходи та виступи діток і коли ОСОБА_6 бачить, що до інших дітей приходять батьки. Але самі батьки вихованця жодного разу не були присутні на заходах та святах, які організовувались у садочку і у яких приймав участь ОСОБА_6 . За час відвідування дитини у ЗДО батьки не цікавляться станом дитини, його успіхами та можливостями, не проявляють ініціативи у розвитку дитини, його навичок та умінь. Батьки при кожній зустрічі обіцяють забрати ОСОБА_6 з дитячого будинку і не виконують власну обіцянку, що негативно впливає на його емоційний стан. Під час крайнього відвідування батьком хлопчика, вихователі зазначили, що від батька ішов запах алкоголю. Батьки рідко провідували ОСОБА_6 у закладі, майже кожні відвідування дитини батьками відбувалися за ініціативи вихователів, які неодноразово телефонували до матері вихованця і просили її приїхати до дитини. Після відвідин батьків хлопець вередував, плакав та постійно повторював, що хоче додому. Часто вихователі, на прохання ОСОБА_6 , телефонували батькам дитини, які не відповідали на дзвінки та ігнорували усі варіанти контактів із ОСОБА_6, що дуже погано впливало на його емоційний стан. Такі емоційні сплески та психологічна нестабільність негативно відображається на дитині, зникає відчуття безпеки та стабільності.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.
У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст.155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16).
Згідно статей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Суд бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Судом встановлено, що відповідачі ухиляються (самоусунулися) від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання сина ОСОБА_6 , не забрали його з полового будинку та рідко відвідують в дитячому будинку. Востаннє мати була в дитячому будинку на святкування закінчення навчання в садочку ОСОБА_6 , на прохання виховательки садочку.
Згідно протоколу психологічної діагностики та аналізу готовності ОСОБА_2 до відновлення батьківських прав та повернення ОСОБА_6 в сім`ю, складеного психологом Іриною Рибачок 28.05.2026 року, зі сторони матері немає теплого та ніжного ставлення до дитини. Будь-які спроби матері фізичного контакту з дитиною, а саме обійми, погладжування, поцілунки, хлопчик присікав та відштовхував матір. Мати не обізнана з психологічним, інтелектуальним розвитком дитини. У ОСОБА_6 проблеми з здоров`ям та йому необхідний спеціальний догляд та навчання, що мати йому не може забезпечити. Як висновок, мати ОСОБА_2 повністю не готова до повернення дитини в сім`ю, емоційний зв`язок з дитиною є слабким.
Також судом приймається до уваги як належний доказ Висновок, затверджений виконавчим комітетом Буської міської ради № 184 від 05.05.2026 року, з якого вбачається доцільність позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Суд також враховує, що позбавлення відповідачів батьківських праві відносно сина ОСОБА_6 вже було предметом розгляду в Буському районному суді. Однак справа була залишена без розгляду, на прохання батьків, надано батькам можливість виправитися та належним чином виконувати батьківські обов`язки. Останні належним висновків не зробили, після надання шансу на виправлення, не забрали сина додому з дитячого будинку, рідко його відвідують, мати не працює, батько перебивається тимчасовими заробітками, зловживають алкоголем. Крім того, мають на утриманні ще двох неповнолітніх синів, які проживають разом з ними.
До посилань представника відповідачів щодо відмови в позові в частині позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_5 , оскільки він періодично працює, зокрема працював до травня 2026 року, про що представник подав довідку про доходи, та те, що відносно нього не складено висновок психолога щодо відновлення чи можливості належного виконання батьківських прав, суд такі сприймає критично, представником не подано належних та допустимих доказів постійного офіційного працевлаштування відповідача та отримання стабільного матеріального прибутку для забезпечення дітей, та виправлення ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_6 , оскільки за час розгляду даної справи в суді жодного разу не відвідав сина в дитячому будинку. Крім того суд таку позицію представника розцінює як ухилення відповідача від мобілізації, позбавлення батьківських прав позбавляє відповідача права на пільги, зокрема права на відстрочку від мобілізації як батьку, що має на утриманні трьох і більше дітей.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Відповідачі лише посилаються (через свого представника) на їх бажання брати участь у вихованні дитини, але юридичних кроків в цьому напрямку немає. Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідачів до дитини.
Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 звертав увагу, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи.
Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання, утримання сина ОСОБА_6 , що безспірно встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про доцільність позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 143, 150, 155, 164 СК України, суд -
ухвалив:

Заяву задовольнити повністю. 
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителів АДРЕСА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителів АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 31.12.2025 року, до досягнення дитиною повноліття.
Зберегти за неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителів АДРЕСА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.
У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2026 року.

Суддя: Б. М. Журибіда